Постанова
Іменем України                                     
 
24 лютого 2022 року 
м. Київ
 
справа № 289/1631/17
провадження № 61-17103св21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - Радомишльська міськрада Житомирської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року у складі судді Василенка Р. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С., уцивільній справі за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Радомишльська міськрада Житомирської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0561 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , з урахуванням фактичного поділу житлового будинку між сторонами.
Позов обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками 7/8 часток у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 є власником 1/8 частки у праві власності на житловий будинок.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року житловий будинок з будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 , поділено в натурі між сторонами відповідно до співвідношення часток у будинку - 7/8 та 1/8 .
Оскільки будинок поділено в натурі, то позивачі мають право на визначення права на земельну ділянку відповідно до частки у праві власності на будинок.
Відповідач ОСОБА_3 не бажає добровільно встановити порядок користування земельною ділянкою пропорційно до часток сторін у праві власності на житловий будинок, тому позивачі вимушені звернутися за захистом порушеного права до суду.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, позов задоволено.
Виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0429 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 3 висновку експерта від 27 листопада 2018 року 1041/18-25, що на схемі позначена зеленим кольором і лінія розділу ділянки проходить по точках: 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-11-1, зі сторонами 2,00м-11,00м-15,84м-5,71м-3,05м-9,60м-2,30м-5,30м-4,00мм-0,70м-4,51м-2,54м-3,57м-6,45м-0,85м-2,16м-1,76м-0,40м-5,16м-8,33м-9,10м-21,15м.
Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0132 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 3 висновку експерта від 27 листопада 2018 року № 1041/18-25, що на схемі позначена блакитним кольором і лінія розділу ділянки проходить по точках: 12-13-14-15-16-17-18-19-20-21-22-12, зі сторонами 4,51м-2,54м-3,57м-6,45м-0,85м-2,16м-1,76м-0,40м-5,16м-8,33м-13,50м.
Рішення суду мотивоване тим, що порядок користування земельною ділянкою, запропонований експертом за варіантом № 3 (додаток № 3) експертизи від 27 листопада 2018 року № 1041/18-25, є найбільш прийнятним у даному випадку, оскільки на паритетних засадах збалансовує інтереси сторін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
У касаційній скарзі звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, суд вказав на те, що визначення порядку користування земельною ділянкою можливий, коли запропонований експертом варіант не буде порушувати прав інших співвласників нерухомого майна.
Також вказує, що судами не враховано висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 127/21769/16-ц.
Запропонований позивачами варіант визначення порядку користування земельною ділянкою не є доцільним для відповідача, оскільки порушує його права та зменшує розмір ідеальної частки відповідача.
З висновку експертизи, яка була призначена судом, вбачається, що всі варіанти не відповідають вимогам нормативних актів, оскільки судовий експерт фактично об`єднує частки у праві спільної власності позивачів, хоча в дійсності їм належать окремі частки. Кожен варіант є дискримінаційним по відношенню до відповідача, адже містить відхилення від ідеальних часток на користь позивачів. Крім цього, судовий експерт не врахував, що на земельній ділянці знаходяться споруди та будівлі відповідача, для обслуговування яких потрібен підхід до них. Тому, враховуючи те, що частки позивачів не є об`єднаними, а також те, що судовий експерт вирішував питання, які йому не було поставлено судом, висновок судової експертизи є упередженим та таким, що не може бути прийнятим судом до уваги.
Вважає, що всі наведені експертом та позивачами варіанти розподілу земельної ділянки не мають відношення до даної справи. Адже, предметом спору не є виділення в натурі чи розподіл земельної ділянки, а встановлення порядку користування нею. Оскільки позивачі не змінили підстави та предмет позову, а висновок судового експерта не відноситься до даного спору та виготовлений з виходом за межі поставленого питання, ними не доведено можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою. Однак, суди попередніх інстанцій безпідставно взяли до уваги та у рішенні та постанові послалися на варіант, запропонований судовим експертом.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 289/1631/17 з Коростишівського районного суду Житомирської області. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року.
У грудні 2021 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 3, 4 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
В ухвалі Верховного Суду від 10 листопада 2021 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частиною другої статті 389 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу позивачі просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів залишити без змін, оскільки рішення суду вже виконано у примусовому порядку про свідчать постанови про закінчення виконавчого провадження від 29 листопада 2021 року.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області 15 травня 2002 року № 1134, ОСОБА_2 є власником 3/4 ідеальних частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 9 т. 1).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 1/8 ідеальних частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 10, 11 т. 1).
Вказаний житловий будинок з будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,0561 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться у фактичному користуванні сторін порівну.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року поділено житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі між співвласниками. В натурі виділено  ОСОБА_1 1/8 ідеальних частин вказаного житлового будинку та ОСОБА_2 3/4 ідеальних частин вказаного будинку (разом 7/8 ідеальних частин); виділено ОСОБА_3 в натурі 1/8 ідеальних частин вказаного житлового будинку                      (а. с. 16-17 т. 1).
Після поділу житлового будинку в натурі відповідно до ідеальних часток у праві власності, між співвласниками домоволодіння виник спір із приводу порядку користування вищевказаною земельною ділянкою у відповідності до ідеальних часток у праві власності на житловий будинок.
Висновком експерта від 27 листопада 2018 року № 1041/18-25 за наслідками проведеної судової земельно-технічної експертизи запропоновано три варіанти поділу земельної ділянки, загальною площею 561 кв. м, між співвласниками житлового будинку з відхиленням від ідеальних часток.
При запропонуванні варіантів порядку користування земельною ділянкою експертом враховано ідеальні частки співвласників, об`ємно-планувальне рішення будівель, розташування житлового будинку на території земельної ділянки, конфігурацію земельної ділянки, розміщення земель загального користування відносно досліджуваної ділянки, вимоги нормативних документів, чинних на дату дослідження та фактичне користування земельною ділянкою (а. с. 98-109 т. 1).
Висновком експерта встановлено, що станом на дату проведення візуального обстеження у фактичному користуванні співвласників будинку знаходяться земельні ділянки, які за площами не відповідають ідеальним часткам. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Відповідно до частин першої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Сторони у справі визначили порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями за їх спільною згодою.
Між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, у якому ОСОБА_2 належить на праві власності ѕ ідеальних частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/8 ідеальних частин жилого будинку з відповідними надвірними будівлями.
За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
У пункті 6.1 Інструкції Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) визначено, що одними із основних завдань земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.
З метою вирішення питання щодо можливості визначення порядку користування спірною земельною ділянкою суд першої інстанції призначив у справі судову земельно-технічну експертизу.
Висновком експерта від 27 листопада 2018 року № 1041/18-25 за наслідками проведеної судової земельно-технічної експертизи запропоновано три варіанти поділу земельної ділянки, загальною площею 561 кв. м між співвласниками житлового будинку з відхиленням від ідеальних часток. Пропонуючи три варіанти порядку користування земельною ділянкою експерт врахував ідеальні частки співвласників, об`ємно-планувальне рішення будівель, розташування житлового будинку на території земельної ділянки, конфігурацію земельної ділянки, розміщення земель загального користування відносно досліджуваної ділянки, вимоги нормативних документів, чинних на дату дослідження та фактичне користування земельною ділянкою.
З`ясувавши, що варіант № 3 встановлення порядку користування земельною ділянкою, запропонований висновком судової земельно-технічної експертизи від 27 листопада 2018 року, відповідає розміру частки кожного із співвласників у спільному майні та є найбільш наближеним до того порядку, що склався між сторонами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосувавши наведені норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою саме за цим варіантом.
Крім того, суд врахував, що при такому варіанті користування земельною ділянкою фактично виключається спільне користування та не ущемляє права сторін. За вказаним варіантом відхилення від ідеальних часток в сторону збільшення земельної ділянки, яка виділяється в користування відповідачу, а саме ОСОБА_3 виділено у користування 0,0132 га, що перевищує розмір належної їй земельної ділянки. Тому доводи касаційної скарги про те, що варіант № 3 встановлення порядку користування земельною ділянкою порушує права ОСОБА_3 , оскільки зменшує розмір ідеальної частики відповідача, є безпідставними.
Таким чином, під час розгляду справи судами не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав відповідача у зв`язку з визначенням такого порядку користування земельною ділянкою, і таких відповідачем не наведено.
З урахуванням вказаного висновки судів щодо наявності правових підстав для встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою у запропонованому судовим експертом варіанті № 3 є обґрунтованими.
Посилання у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц (провадження № 61-33455св18), від 20 травня 2020 року у справі № 127/21769/16-ц (провадження № 61-42694св18)є безпідставними, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій їй не суперечать.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору. Судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          А. А. Калараш
 
                                                                                                          О. С. Ткачук