УХВАЛА

18 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 200/3248/21-а
провадження № К/990/3618/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та  скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
у с т а н о в и в :
21 січня 2022 року Головне управління Держпраці у Донецькій області подало касаційну скаргу на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків, а саме: подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання доказів поважності його пропуску.
На виконання ухвали Суду заявник 05 травня 2022 року надіслав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в обгрунтування якої зазначає, що вперше із касаційною скаргою він звернувся в межах передбаченого процесуальним законом строку, проте, ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року касаційну скаргу заявникові повернуто. Указану ухвалу суду касаційної інстанції останнім отримано 28 грудня 2021 року.
Посилаючись на передбачене частиною восьмою статті 169 КАС України право повторного звернення до адміністративного суду із касаційною скаргою у разі її повернення, просить пропущений строк на касаційне оскарження поновити.  
Суд касаційної інстанції наголошує, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас, наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини.
Пунктом четвертим частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.
При цьому, відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Отже, нормами процесуального закону учасників справи зобов`язано діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Як зазначає сам скаржник, копія ухвали Верховного Суду 20 грудня 2021 року, якою повернуто вперше подану касаційну скаргу, ним отримано 28 грудня 2021 року.
З цією ж касаційною скаргою Головне управління Держпраці у Донецькій області звернулося до суду касаційною інстанції лише 21 січня 2022 року.
Разом з цим, скаржник не зазначає поважних та об`єктивних причин для поновлення строку на касаційне оскарження у період з 28 грудня 2021 року по 21 січня 2022 року, у зв`язку з чим Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 333 КАС України, 
у х в а л и в :
Відмовити в задоволенні заяви Головного управління Держпраці у Донецькій області про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 200/3248/21-а.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Держпраці у Донецькій області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 200/3248/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та  скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М. І. Смокович

Судді                                                                                                    О. В. Кашпур

                                                                                                    С. А. Уханенко