Постанова
Іменем України
 
19 травня 2022 року
м. Київ
справа № 127/17882/15-ц
провадження № 61-1878св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                     Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
 
за касаційною скаргою адвоката Топольського Володимира Олеговича як представника ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року у складі колегії суддів:                    Медвецького С. К., Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,  
 
 ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позову банку 
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2007 року № 15/04/744-К-07 за період                             з 03 травня 2012 року до 22 травня 2015 року в сумі 14 366,26 дол. США  заборгованості за процентами за користування коштами; 7 549,68 дол. США - заборгованості зі сплати пені; 263 660,38 грн інфляційних втрат та                                 31 031,26 грн 3 % річних за період з 07 серпня 2012 року до 22 травня                   2015 року.
 
На обґрунтування заявлених вимог банк зазначав, що  09 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір                        № 15/04/744-К-07, за умовами якого ОСОБА_1 у тимчасове платне користування надано кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на строк                             до 08 серпня 2037 року зі сплатою за користування кредитом 11,95 % річних.
 
09 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_2  укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався перед ВАТ «Банк Універсальний» відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору № 15/04/744-К-07.
 
У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору виникла заборгованість. 
 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 липня 2012 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ КБ «Універсал Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 366 194,97 грн, а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.
 
Оскільки строк кредитного договору № 15/04/744-К-07 від 09 серпня 2007 року закінчується 08 серпня 2037 року, кредитний договір не розірваний, а рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 липня 2012 року не припиняє зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором, тому підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами та пеня за неналежне виконання умов кредитного договору. Крім того, оскільки рішення суду не виконане, підлягають стягненню 3 % річних на суму, вказану в рішенні, та інфляційні втратиза період з серпня 2012 року до травня 2015 року.
 
Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вінницький міський суд Вінницької області заочним рішенням від 30 листопада             2015 року позов задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 і                   ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 14 366,26 дол. США, заборгованість зі сплати пені в розмірі 7 549,68 дол. США, інфляційні нарахування у розмірі 263 660,38 грн,  3 % річних у розмірі 31 031,26 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване обґрунтованістю заявлених банком позовних вимог.  
 
Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 13 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року залишив без задоволення.
 
Ухвала районного суду мотивована відсутністю підстав для скасування заочного рішення.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Вінницький апеляційний суд постановою від 17 січня 2022 року апеляційну скаргу адвоката Топольського В. О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнив частково. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 ,                   ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2007 року № 15/04/744-к-07 в розмірі 294 691,64 грн, з яких: 31 031, 26 грн - 3 % річних;              263 660, 38 грн - інфляційні втрати. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, що передбачено статтею 625 ЦК України. Висновок суду про стягнення відсотків за тілом кредиту і пені, нарахованих після того, як кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, є помилковим. Позов банк подав у межах позовної давності.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 31 січня 2022 року,                       адвокат Топольський В. О. як представник ОСОБА_2 просить скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 263 660,38 грн та 3 % річних у розмірі 31 031,26 грн і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15 та постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15, від 16 червня 2021 року у справі № 760/15679/15, від 29 липня 2021 року у справі                                    № 753/7301/15, від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18, від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18, від 05 липня 2018 року у справі № 761/1617/15.
На обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення апеляційним судом в оскаржуваній частині норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації' не підлягає.
Крім того, суд апеляційної інстанції порушив частину першу статті 261 ЦК України, оскільки про порушення свого права позивач знав ще на момент звернення до суду з позовом у справі № 206/3980/12, але не пізніше винесення рішення від 25 липня 2012 року, звернувшись з позовом у цій справі 30 липня 2015 року, пропустив строк позовної давності.
У зв`язку з цим у вимогах про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат необхідно відмовити, застосувавши до них сплив позовної давності.
Постанова апеляційного суду в  частині відмови в задоволенні позовних вимог банку не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду відповідно до статті 400 ЦПК України.  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
29 квітня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
09 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 15/04/744-К-07, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове платне користування 50 000,00 дол. США на термін до 08 серпня 2037 року зі сплатою за користування кредитом 11,95 % річних.     
 
09 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язався перед ВАТ «Банк Універсальний» відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору № 15/04/744-К-07.
 
В результаті неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість.
 
Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 липня 2012 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ КБ «Універсал Банк» задоволено, стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 366 194,97 грн, а також судовий збір у розмірі 3 219,00 грн. Рішення суду не виконано.
 
Згідно з розрахунком, наданим банком, інфляційні втрати за період із серпня              2012 року до травня 2015 року становлять 263 660, 38 грн (366 194,97 х 1,72 -  366 194,97), 3 % річних становлять 31 031, 26 грн (366 194,97 х 3 % : 365 х 1031).
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                   2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням),                        то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                                     і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі               № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Встановивши, що рішенням суду, яке набрало законної сили, достроково стягнено в солідарному порядку з відповідачів на користь банку всю заборгованість за валютним кредитним договором у гривні, і це рішення суду відповідачі не виконали, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих на суму боргу, вказану в судовому рішенні, за період із серпня 2012 року до травня 2015 року.
Ураховуючи, що з цим позовом банк звернувся до суду у липні 2015 року,                            а інфляційні втрати та 3 % річних просить стягнути за період із серпня 2012 року  до травня 2015 року, доводи касаційної скарги про порушення банком позовної давності є необґрунтованими.
Аргументи касаційної скарги про те, що у разі порушення грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, заборгованість за кредитним договором стягнена в гривні без визначення суми   в еквіваленті до долара США. 
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, фактично зводяться до незгоди з ним та необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з нормами статті 400 ЦПК України.
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині  - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу адвоката Топольського Володимира Олеговича як представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 17 січня 2022 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                         А. Ю. Зайцев
 
                                                                                    Є. В. Коротенко
 
                                                                                    М. Ю. Тітов