П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
22 липня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
  Справа № 752/11786/18
  Провадження: № 22-ц/824/2015/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мазура Ю.Ю.,
 у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово», ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.06.2017 року приблизно о 14 год. 00 хв. у с. Скибин Броварського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FordFiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , під її, ОСОБА_2 , керуванням та автомобіля «VolkswagenPassat», державний номерний знак  НОМЕР_2 , місце реєстрації транспортного засобу Республіка Польща, під керуванням ОСОБА_1 . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПАТ «СК «Здорово». Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області  від 02.11.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з висновком № 421/17 від 13.07.2017 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , розмір матеріальної шкоди становить 221 606,09 грн. Відповідно до договору про надання експертних послуг від 28.06.2017 вартість послуг судового експерта по проведення вказаного експертного автотоварознавчого дослідження склала 2000,00 грн. Крім того, нею, позивачкою,було оплачено послуги сервісу сертифікованого СТО у сумі 500грн. Зі спливом 90-денного строку з дня подання неюдо страховиказаяви про страхове відшкодування, ПрАТ «СК «Здорово», в порушення вимог закону України, страхове відшкодування не сплатило. При цьому, не пояснюючи та не обґрунтовуючи таке рішення. Враховуючи те, що розміру страхового відшкодування для повного відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди недостатньо,  ОСОБА_2 , вважала, що на її користь зі  страховика  підлягає стягненню сума страхового відшкодування згідно ліміту відповідальності у розмірі 100 000 грн,  а з ОСОБА_1 різниця між матеріальним збитком та страховим відшкодуванням. З урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила суд  стягнути з ПрАТ «СК «Здорово» 100 000 гривень, а з ОСОБА_1 107 481,36 грн. Також, враховуючи зменшення ціни позову, просила суд стягнути із відповідачів солідарно судовий збір у розмірі 2074,81 грн., комісію банку за перерахування судового збору у розмірі 20,75 грн., вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000 грн., вартість висновку експерта у розмірі 1000 грн., вартість послуг сервісу сертифікованого СТО у розмірі 500 грн., а всього 5595,56 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ПАТ «СК «Здорово» на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 100 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 107 481,36 грн.
Стягнуто з ПАТ «СК «Здорово» на користь ОСОБА_2 вартість висновку експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн., вартість висновку експерта в розмірі 500,00 грн., вартість послуг сервісу сертифікованого СТО в розмірі 250,00 грн., а всього 1750,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість висновку експертного авто-товарознавчого дослідження в розмірі 1000,00 грн., вартість висновку експерта в розмірі 500,00 грн., вартість послуг сервісу сертифікованого СТО в розмірі 250,00 грн., а всього 1750,00 грн.
Стягнуто з ПАТ «СК «Здорово» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 999,95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1241,10 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази реальної вартості майна, докази того, що з автомобілем взагалі проводився відновлювальний ремонт. Вказував, що у додатку до висновку експерта вбачаються реальні пошкодження задка кузова, на якому відображено вартість лакофарбового матеріалу у розмірі 2 664,84 грн, а також вартість запчастин  у розмірі 21 863, 11 грн. Отже, заявлена до стягнення  сума матеріальних збитків, не відповідає повністю реальній вартості втраченого майна та робіт, необхідних для його відновлення. Окрім того, пошкоджений автомобіль був відчужений позивачкою іншій особі. Також, судом першої інстанції не врахована позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, згідно якої, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Ураховуючи, що постраждалих внаслідок ДТП немає, транспортний засіб не потребував евакуації, сама ДТП сталася ненавмисно, а також беручи до уваги реальну вартість автомобіля та його пошкодження лише задка кузова, а не всього автомобіля,  вимоги позивача є необґрунтованими.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сєдой О.О. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що вартість матеріального збитку, завданого позивачці, визначена на підставі висновку експерта, який відповідає критеріям, визначених законом та відповідає положенням ЦПК України. Вказаний доказ відповідачем у розумінні процесуального закону не спростований. Вважав, що позовні вимоги позивачки з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 22 та ч. 1 ст. 1192 ЦК України є обґрунтованими. 
За правилом частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України та частини 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 07.06.2017 року близько 14 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 в с. Скибин Броварського району Київської області поблизу АЗС «KLO», рухаючись зі сторони м. Чернігова в напрямку м. Києва, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився в попутному напрямку на заборонений (червоний сигнал) світлофора. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, водій ОСОБА_1 отримав незначні тілесні ушкодження, від проходження судово-медичної експертизи відмовився, другий водій та інші учасники дорожнього руху не постраждали. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «Ford Fiesta» держаний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .
Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі ст. 38 КУпАП провадження по адміністративній справі закрито у зв`язку з закінченням строків, протягом яких може бути накладене адміністративне стягнення.
Згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/0017218 від 04.06.2017 року.
Ліміт відповідальності страховика за даним полісом становить 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.
Згідно висновку № 421/17 експертного автотоварозавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 13.07.2017 судовим експертом Ковалем І.М., вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, склала 221 606,09 грн.
Згідно висновку експерта № 421-1/17, складеного 08.10.2020 судовим експертом Ковалем І.М., вартість відновлювального ремонту пошкодженого становить 188 718,87 грн,  вартість матеріального збитку становить 207 491,36 грн.
ПрАТ «СК «Здорово» страхове відшкодування позивачу не виплачено. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які зобов`язують страховика здійснити страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), а тому вважав, що з ПрАТ «СК «Здорово» підлягає стягненню страхове відшкодування згідно ліміту відповідальності у розмірі 100 000 грн. Оскільки страхового відшкодування, яке підлягає стягненню зі страховика, недостатньо для повного відшкодування шкоди, з ОСОБА_1 як винної особи підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у порядку  статті 1194 ЦК України.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить за наступного.
 Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.
Закон № 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія,транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,  МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
У Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Встановивши, що станом на день звернення до суду сума страхового відшкодування ПрАТ «СК «Здорово» позивачці виплачена  не була, суд першої інстанції стягнув зі страховика розмір страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 100 00 грн.
В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки розміру страхового відшкодування, яке підлягає сплаті страховиком ОСОБА_1 ,  недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, решта коштів підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 як потерпілій за рахунок ОСОБА_1   як винуватця ДТП.
Виходячи з даних висновку експерта № 421-1/17 від 08.10.2020 року, суд першої інстанції правильно визначив розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці за рахунок ОСОБА_1 ,  у розмірі 107 481,36 грн.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилався на те, що визначений експертом розмір матеріальної шкоди є необґрунтованим та таким, що не відповідає завданим пошкодженням автомобіля, оскільки пошкоджений автомобіль був на ходу і мав пошкодження лише задньої частини автомобіля.
Однак, такі доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 8 ст. 78 ЦПК України).
Не погоджуючись із заявленим позивачем розміром матеріального збитку, відповідач не був позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи, однак, таким правом не скористався.
 Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наданий позивачем висновок експерта відповідає критеріям, визначеним Законом України «Про судову експертизу», та відповідним положенням ЦПК України.
Отже, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та з урахуванням відсутності поданого відповідачем клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення матеріального збитку, завданого позивачці внаслідок вищевказаного ДТП, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки 107 481,36 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Посилання скаржника на те, що автомобіль позивачкою був реалізований не підтверджені жодними доказами. В будь-якому випадку, реалізація вказаного автомобіля  позивачкою не звільняє відповідача як винуватця ДТП від обов`язку відшкодування завданої ним шкоди. 
Також не можуть бути взяті до уваги посилання скаржника на позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, оскільки  фактичні обставини справ, на які посилається заявник, і фактичні обставини справи, яка переглядається є різними, що виключає можливість їх застосування.
Ураховуючи вищевикладене,  колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року залишенню без змін.
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384  ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                               Т.О. Невідома

Судді                                                                                                           І.М. Вербова 

                                                                                                                    В.А. Нежура