УХВАЛА

03 серпня 2022 року     
Київ
справа № 815/6079/16
адміністративне провадження № К/990/19724/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Уінд" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №815/6079/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Уінд» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
28.07.2022 до суду надійшла касаційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Уінд" (далі - скаржник), подана його представником - адвокатом Компанієць М.М. Касаційна скарга направлена до суду поштою 25.07.2022.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не може вважатися подібністю правовідносин.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував пункти 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, статті 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах №826/5678/18, №826/11879/13-а,  №820/4698/17, №0870/370/12, №820/6402/15, №825/1391/17. Разом з тим, інших обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для оскарження судових рішень в касаційному порядку на цій підставі, скаржник не наводить.
Так, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування подібності правовідносин у цій справі та у наведених скаржником справах. При цьому, різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм, а тому сам факт наявності судових рішень, якими було задоволено позовні заяви платників податків не свідчить про застосування судами у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду.
З огляду на зміст постанови апеляційного суду у цій справі, а також висновки Верховного Суду, викладені у наведених скаржником постановах, не вбачається різного застосування норм Податкового кодексу України, оскільки саме досліджуючи реальність господарських операцій шляхом надання правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам у сукупності, суд встановив фактичні обставини та дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Приведення скаржником практики Верховного Суду з окремим цитуванням витягів із постанов, які стосуються обставин, які можуть свідчити про реальність господарських операцій, які обставини підлягають дослідженню у справах цієї категорії, а так само щодо оцінки того чи іншого аргумента контролюючого органу, які до того ж зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Фактично, обґрунтування формально зазначеного пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України зводиться до незгоди із наданою судом правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду та не відповідає правовому змісту пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також у касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник вважає відсутнім висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування положень пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України. Зазначає, що на платника податків не може покладатись відповідальність за невиконання податковим органом обов`язку із прийняття та реєстрації податкових декларацій, надсилання відповідних квитанцій. 
Разом з тим, таке твердження скаржника не відповідає дійсності. Так, Верховний Суд неодноразово, застосовуючи приписи статті 49 Податкового кодексу України, в тому числі, і пункту 49.8, вказував, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. У постанові від 23.04.2020 справа №804/6323/15 Верховний Суд за наслідками застосування, серед іншого, вищезазначеної норми права вказав, що системний аналіз змісту вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що отримання платником податків другої квитанції свідчить про реєстрацію податкової декларації контролюючим органом, після чого уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, перевіряє відповідно до пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення слідує, що однією з підстав для донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до податкового повідомлення-рішення від 03.11.2016 №0001591402 було неподання позивачем податкових декларацій за травень, червень 2015 року про коригування податкового кредиту, сформованого по операціям з ТОВ "Лампочка".  Натомість, скаржник в ході розгляду справи доводив те, що така податкова звітність була ним подана.
Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в цій частині, апеляційний суд виходив з того, що згідно з приписами статті 49 Податкового кодексу України та Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації від 10.04.2018 №233, саме друга квитанція є доказом прийняття податкової звітності, проте, на вимогу суду позивач такий доказ не надав. Вирішуючи спір в цій частині, апеляційний суд врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.11.2020, якою розглядувану справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, зокрема, з огляду на невстановлення викладених вище обставин.
Викладене у сукупності свідчить, що підставу для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник визначає не у взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій та встановленими ними обставинами справи. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Уінд", підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-Уінд" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №815/6079/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-Уінд» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                  М.М. Гімон