ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року 
м. Київ

cправа №  910/21123/15 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Баранець О.М. Губенко Н.М., 

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Іоннікова І.А., судді - Разіна Т.І., Тарасенко К.В.) 
від 17.01.2022

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Банкомзв`язок"
до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк"
третя особа Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк"
про стягнення 43 395,34 грн,

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

1.          У серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Банкомзв`язок" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (далі - Банк) про  визнання відповідача неналежним стягувачем за договором про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014 та стягнення суми безпідставно списаних грошових коштів у розмірі 42 392,07 грн, а також проценти річних у розмірі 167,04 грн та пеню у розмірі 836,23 грн, що разом складає 43 395,34 грн.

2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" (надалі - Авант-Банк) на підставі договору застави майнових прав №ММ72121/LG/S-1 від 24.04.2015 (надалі - договір застави) набуло прав кредитора за договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 (надалі- кредитний договір), тому у Банка були відсутні правові підстави для списання грошових коштів у розмірі 42 392,07 грн з поточного рахунку Товариства, відкритого в ПАТ "Український професійний банк" відповідно до платіжної вимоги №264335 від 26.06.2015 з призначенням платежу "дог. списання нарах. процентів згідно договору про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 без ПДВ". Крім того, позивач на підставі статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та статті 625 Цивільного кодексу України нараховав відповідачу пеню та 3% річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

3.          Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

4.          Суд першої інстанції дійшов висновку, що у Банку були відсутні правові підстави для списання з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 42 392,07 грн, оскільки право вимоги за кредитним договором належить Авант-Банк. Водночас майнові вимоги позивача, як кредитора Банку, що ліквідується, можуть бути задоволені виключно у порядку черговості, визначеної Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку, передбаченому цим Законом. 

Короткий зміст апеляційної скарги та ухвали суду апеляційної інстанції

5.          26.11.2021 ОСОБА_1 , що є особою, яка не брала участі у справі, проте вважає, що судовим рішенням вирішено питання про її права, інтереси і обов`язки, оскільки відповідно до договору про відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу від 22.10.2021 є кредитором Банку на суму 118537,87 грн, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив змінити мотивувальну частину рішення шляхом виключення з судового рішення абзаців 2-11 стор. 7, а саме:
"Суд погоджується з даною позицією позивача з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Як вбачається з матеріалів справи, Договір застави майнових прав від 26.05.2015 р. є змішаним договором, оскільки містить, як ознаки договору застави, так і необхідні ознаки договору відступлення права вимоги.
Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.
Статтею 512 ЦК України зокрема передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно вимог частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).
Згідно з умовами п. 4.6 Договору застави майнових прав сторони обумовили перехід права вимоги до боржників за Кредитними договорами з відкладальними умовами, якими є повне або часткове невиконання відповідачем зобов`язань за міжбанківськими кредитними договорами, прийняття рішення про визнання відповідача проблемним або запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізації (злиття/приєднання/виділення) відповідача. 
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За таких обставин викладені правові норми та обставини справи свідчать, що право вимоги до ПрАТ "Банкомзв`язок", що виникає з Кредитного договору №803/5 від 11.02.2014 р. належить ПАТ "Авант-Банк" на підставі Договору застави майнових прав, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за №219, а тому у ПАТ "Український професійний банк" були відсутні правові підстави для списання з рахунку позивача грошових коштів у розмірі 42 392,07 грн".

6.          Також скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що про наявність судового рішення дізнався 16.11.2021 з Єдиного державного реєстру судових рішень (надалі - судовий реєстр).

7.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі статті 260 ГПК України, оскільки були відсутні докази підтвердження надсилання скаржником копії апеляційної скарги з додатками та доповнень до апеляційної скарги з додатками третій особі, і наведені підстави для поновлення процесуального строку визнані неповажними.

8.          Суд апеляційної інстанцій зазначив, що можливість своєчасного (у межах встановленого строку) надання апеляційної скарги на рішення суду залежала виключно від волевиявлення самого скаржника. Скаржником не наведено обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили про існування нездоланних труднощів, що певним чином перешкоджали здійсненню ним дій, направлених на захист своїх прав.

9.          30.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 15.12.2021 про усунення недоліків апеляційної скарги.

10.          У заяві були визначені такі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження:
-          скаржник про наявність свого порушеного права, як кредитора Банку відповідно до договору від 22.10.2021, дізнався саме 16.11.2021, ознайомившись з рішенням суду першої інстанції в судовому реєстрі; 
-          факт порушення права було підтверджено правовим висновком АО "Юридичний оберіг", що був складений 22.11.2021 на підставі договору № 17/11-21 про надання правової допомоги від 17.11.2021;
-          апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особою, яка не була учасником справи, але оскаржуване рішення ухвалено про права та інтереси скаржника.

11.          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 статті 260 та пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України.

12.          Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення є неповажними, оскільки:
-          в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним із елементів якого є принцип правової визначеності;
-          право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою;
-          скаржник не навів обставин та не надав жодних доказів, які б свідчили про існування нездоланних труднощів, що певним чином перешкоджали здійсненню ним дій, направлених на захист своїх прав, зокрема, про неможливість при укладенні договору про відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу №226714 від 04.07.2013, №№231681 від 09.08.2013, №302586 від 25.09.2014 дізнатися про наявність оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2015 у справі № 910/21123/15;
-          необізнаність скаржника про винесення місцевим господарським судом оскаржуваного судового рішення не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження;
-          скаржник звернувся з апеляційною скаргою на судове рішення зі спливом більше 6 років з набрання оскаржуваним судовим рішенням законної сили; 
-          скаржник на момент розгляду справи в 2015 році не відносився до кола осіб, що мали бути повідомленими про розгляд справи або залученими до участі в ній, оскільки оскаржуване рішення суду на час його винесення не стосувалося прав та обов`язків скаржника (такої ж правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 у справі № 908/2474/13).

Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13.          04.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить   скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

14.          Скаржник стверджував, що відмова у відкритті апеляційного провадження з підстав поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження було надмірним формалізмом і порушило його право доступу до суду.

15.          Скаржник, обґрунтовуючи порушення норми пункту 1 частини другої статті 261 ГПК України, зазначає, що суд апеляційної інстанції:
-          безпідставно не брав до уваги, що скаржник не був повідомлений та не залучався до участі у справі, тому має права на апеляційний перегляд справи незалежно від кількості часу, що минув між датою подання апеляційної скарги та датою ухвалення судового рішення, що оскаржується;
-          дійшов помилкового висновку, що факт необізнаності скаржника щодо оскаржуваного судового рішення є неналежною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження;
-          залишив без належного реагування та оцінки нові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, що були наведені у заяві, що була подана на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, що про порушення прав та інтересів оскаржуваним рішенням скаржнику та наявність права апеляційне оскарження стало відомо лише 22.11.2021 - після отримання кваліфікованої правової консультації; 
-          помилково досліджував питання поновлення строку в контексті норми пункту 2 частини другої статі 261 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

16.          Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи та вимоги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши наявні матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
17.          Судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017, тобто до набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 (пункт 4.2.3 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 54/239).

18.          Згідно з частиною другою статті 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

19.          Здійснивши аналіз зазначеної норми, суд констатує, що у ній врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. Тоді як строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017, врегульовані у статті 93 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2018 у справі № 54/239).

20.          У разі якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення пропущений процесуальний строк може бути поновлено лише у разі, якщо його пропущено наслідок виникнення обставин непереборної сили, або якщо апеляційну скаргу подано особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у справі, щодо якої суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки (пункт 6.10 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 10/5026/290/2011).

21.          Наведена норма не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну чи касаційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку (пункти 37.12 -37.15 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 910/12257/13).

22.          ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

23.          Беручи до уваги те, що скаржник набув права кредитора Банку про відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу від 22.10.2021 (через 6 років після ухвалення рішення, що оскаржується); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом  (стаття 514 ЦК України); усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив (частина друга статті 52 ГПК України); відсутність обґрунтування, чому особа не змогла ознайомитися із судовим рішенням у судовому реєстрі на момент укладення договору та набуття прав кредитора у зобов`язанні;  колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що сама лише вказівка, що скаржник дізнався про оскаржуване рішення 16.11.2022, не може слугувати достатньою та поважною причиною для поновлення строку оскарження зі спливом значного періоду часу.

24.          Аргументи скаржника щодо порушення положень частини другої статті 261 ГПК України Верховний Суд відхиляє, оскільки подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, звільняє її саме від безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, саме незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченої частиною другої статті 261 ГПК України, проте не звільняє від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ГПК України (пункт 35 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 910/15988/16; пункт 32 постанови колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 909/117/17).

25.          Доводи скаржника, що він як особа, що не залучалася до участі у справі  має права на апеляційний перегляд справи незалежно від кількості часу, що минув між датою подання апеляційної скарги та датою ухвалення судового рішення, що оскаржується, Верховний Суд відхиляє і виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити з урахуванням преамбули Конвенції, у відповідній частині якої верховенство права оголошується частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, що передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 46- 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010). 

26.          У цій справі ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки розгляд касаційної скарги третьої особи, що не брала участь у справі, проводився всупереч принципу юридичної визначеності та праву підприємства-заявника на справедливий суд. При цьому, ЄСПЛ брав до уваги як те, що процесуальні правила не дозволяли Верховному Суду України діяти у такий спосіб, так і те, що ніщо не заважало скаржнику використовувати інші законні засоби для захисту своїх інтересів, чи то у рамках існуючого господарського провадження (шляхом подання заяви до Генеральної прокуратури України щодо втручання (подібний спосіб аналізувався Судом у нещодавній справі "Гору проти Греції" (№ 2) (Gorou v. Greece (no. 2)) [ВП], заява № 12686/03, пп. 27-42, ECHR 2009-...), чи то за допомогою окремого цивільного позову.

27.          У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

28.          Отже, у разі подання скарги особою, яка не брала участі в розгляді справи господарським судом нижчої інстанції і яка вважала, що таким господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, зі значним спливом часу після ухвалення рішення, така особа, звертаючись з клопотанням про поновлення строку, для виправдення втручання у принцип res judicata та недопущення порушення відповідного законного інтересу сторін у судовому процесі у повазі до остаточного вирішення спору щодо його цивільних прав у цьому провадженні, повинна довести  не лише дату ознайомлення з текстом судового рішення, що оскаржується, а також наявність серйозних судових помилок та неможливість поновлення своїх прав за допомогою окремого цивільного позову.

29.          Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо поновлення строку на оскарження судового рішення, правильно застосовував процесуальні норми згідно з принципом юридичної визначеності та дійшов законного й обґрунтованого висновку про відмову в поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду та відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 статті 260 та пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

30.          Відповідно до частини третьої статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

31.          Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

32.          З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі про порушення норм права судом не підтвердилися, не спростовують висновків суду, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Розподіл судових витрат

33.          З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, згідно з статтею 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.  

Керуючись статтями 129, 287, 300, 301, 304, пунктом першим частини 1 статті  308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 у справі № 910/21123/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        І. Кондратова

Судді                                                                                                     О. Баранець          

                                                                                                                      Н. Губенко