КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

   справа №756/2636/19                                              Головуючий у І інстанції - Яценко Н.О
апеляційне провадження №22-ц/824/683/2022      Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                   ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
  22 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» на рішення Шевченківського  районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва», Житлово-експлуатаційної дільниці №504, Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, про відшкодування матеріальної шкоди,-
                                                                   встановив:
 
 Позивач у лютому 2019 року звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з вищевказаним позовом до відповідача про стягнення грошових коштів.
     В обґрунтування позову вказує, що 01.04.2018 року внаслідок падіння облицювальної плитки з житлового будинку АДРЕСА_1 було пошкоджено дах припаркованого, біля цього будинку, належного позивачу автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 .
      Вищевказаний житловий будинок, з якого обвалилась облицювальна плитка, знаходиться на балансі відповідача і саме відповідач мусить утримувати цей будинок в належному та справному стані.
    Вказує, що падіння облицювальної плитки з будинку АДРЕСА_1 , сталося внаслідок невиконання відповідачем вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 76 від 17 травня 2005 року. Отже, відповідач, як балансоутримувач допустив грубі порушення правил його експлуатації й утримання, що призвело до нанесення позивачу, як власнику транспортного засобу, шкоди.
     Зазначає, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 24 616 грн. 49 коп., відповідно до Висновку щодо матеріального збитку №401/07-18 від 25.07.2018 року.
         18.05.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про добровільне відшкодування шкоди, однак листом від 08.06.2018 року №169/1 ОСОБА_1 було відмовлено.
     Враховуючи вище викладене посилаючись на ст.ст.22,1166 ЦК України з урахуванням уточнень позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти в розмірі 24 616 грн. 49 коп.
    Рішенням Шевченківського  районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 24 616 (двадцять чотири тисячі шістсот шістнадцять) гривен 49 коп.
В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.
       Не погоджуючись з вказаним рішенням Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що 28.03.2018 року проводився загальний огляд житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом загального огляду. Вказаним актом встановлено, що будинок знаходиться в задовільному стані, а комісією не встановлено потреби у простукуванні облицювальної плитки, оббиванні та укріплені окремих архітектурних  деталей. Враховуючи викладене вказують, що посилання позивача на їх бездіяльність є необґрунтованими та безпідставними. 
Крім того вина не може бути застосована оскільки не встановлена конкретна особа, яка завдала шкоду,в зв`язку з чим відсутній і причинно-наслідковий зв`язок.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
 Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
      Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Судом встановлено, що 01.04.2018 року внаслідок падіння облицювальної плитки з житлового будинку АДРЕСА_1 було пошкоджено дах автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркованого, біля вищевказаного будинку.
Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 являється позивач -  ОСОБА_1 (а.с.5).
З наданого позивачем Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №401/07-18 від 25.07.2018 р. складену ТОВ «Клевер Експерт», вбачається, що вартість матеріального збитку ТЗ «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_1 становить 24 616 грн. 49 коп. (а.с.7-25).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що  житлового будинку АДРЕСА_1   закріплений на праві господарювання, віддання  саме  у відповідача та враховуючи що відповідачем не надано  суду належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд враховуючи наступне 
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
На підставі абзацу 16 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення, зокрема, експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд.
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (надалі- Правила), балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Технічне обслуговування житлових будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків (абзаци третій, четвертий пункту 2 цих Правил).
Як вбачається з п.1 Розпорядження Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 31.01.2015 року №41 «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесено до сфери управління Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації» та додатку №3 до даного розпорядження, житловий будинок АДРЕСА_1 було закріплено за правом господарського відання без права розпорядження за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» (а.с.101-104).
Відповідно до п.1.5 Правил, утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004 N 150 "Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд", зареєстрованим у Мін`юсті України 21.08.2004 за N 1046/9645 (із змінами).
Серед виконання робіт направлених на утримання житлового фонду входять, зокрема: простукування, обшивання та укріплення окремих архітектурних деталей, які загрожують падінням, у перемичках, карнизах та інших частинах будівлі, що виступають; ремонт зовнішньої штукатурки в окремих місцях з відбиванням відсталої штукатурки; частковий ремонт або відновлення окремих місць облицювання фасадів будівель. (п.п. 1.2.3.1., 1.2.3.2, 1.2.3.3 Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд)
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.  
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 р. по справі №666/213/16-ц, провадження № 61-176св20).
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги про відсутність вини у зв`язку з не встановленням конкретної особи, яка завдала шкоду і відсутністю причинно-наслідкового зв`язку виходячи з наступного.
 Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.
Матеріалами справи підтверджено наявність вини відповідача в завданні шкоди відповідачу, а отже відповідальність за завдану позивачам майнову шкоду внаслідок пошкодження майна позивача з причини неналежного стану фасаду будинку несе відповідач, оскільки є балансоутримувачем житлового будинку та виконавцем послуг з утримання будинку і прибудинкової території, його зобов`язано утримувати в належному технічному стані житловий будинок і проводити його поточний ремонт.
На підставі абзацу 16 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення, зокрема, експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд.
Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Технічне обслуговування житлових будинків включає роботи з контролю за його станом, забезпечення справності, працездатності, наладки і регулювання інженерних систем тощо. Контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків (абзаци третій, четвертий пункту 2 цих Правил).
  Беручи до уваги, що будинок АДРЕСА_1 закріплений на праві господарського відання саме за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» та враховуючи, що даним відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про стягнення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 24 616 гривен 49 коп.
      Висновки суду першої інстанції, щодо того, що Житлово-експлуатаційна дільниця №504 та Оболонська районна в м.Києві державна адміністрація є належним відповідачем по справі та балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є вірними та з ними погоджується апеляційний суд.
Оскільки відповідач не виконував обов`язки по утриманню будинку в належному стані це є причинно-наслідковим зв`язком завданої шкоди, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність цієї ознаки, як складової умови відповідальності.
 Зважаючи на викладене апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,368,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -  
                                                          постановив:

          Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду «Оболонського району м.Києва» залишити без задоволення.
 
 Рішення Шевченківського  районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                            В.В. Гуль

Судді                                                                                         Я.С. Мельника

                                                                                                 Ю.О. Матвієнко