Справа № 343/1200/21 
Провадження № 22-ц/4808/638/22 
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Василишин Л.В., Фединяка В.Д., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Турашем В.А. 20 січня 2022 року у м. Долина Івано-Франківської області, 
                                                      в с т а н о в и в :
В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона (позивачка) та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. З ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , у шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.07.2003 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до повноліття дитини, про що видано виконавчий лист. На даний час син досяг повноліття, навчається у загально-технічному ліцеї Кондорсе, для навчання йому необхідні кошти для проживання, купівлі продуктів, одягу, підручників, канцелярського приладдя та на інші потреби. Вона являється інвалідом 3 групи з дитинства та отримує пенсію по втраті годувальника, крім цього, на її утриманні знаходиться ще одна дитина, тому на даний час, у зв`язку з навчанням старшого сина  їй складно самостійно забезпечити всі його потреби, а розмір отримуваних нею доходів є недостатнім для його утримання. Просила ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення сином навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання (а.с.1-3).
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2022 року позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01.07.2021 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, як до досягнення ним 23 років. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 992,40 грн судового збору (а.с.90-92).
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Комарницький Е.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що відповідно до приписів ст.150 СК України, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Судом встановлено, що позивачка самостійно забезпечує всім необхідним сина попри те, що являється інвалідом 3 групи з дитинства, на утриманні має ще одну дитину. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Вказує, що суд помилково послався на ту обставину, що відповідач має на утриманні дружину, яка являється особою з 3 групою інвалідності загального захворювання та те, що він являється пенсіонером. Враховуючи розмір пенсійних виплат відповідача (4866,91 грн), син на своє утримання за оскаржуваним рішенням суду може отримати 973,38 грн. Цих коштів не вистачить на проїзд до навчального закладу у Французькій Республіці, вартість проживання сина за місцем знаходження навчального закладу, харчування, одяг, придбання літератури та обладнання для навчання. 

На думку представника апелянта, під час розгляду спору суд повністю відійшов від основних завдань судочинства, а саме справедливості, визначеної на законодавчому рівні у межах ч.1 ст. 2 ЦПК України.
Наголошує, що обов`язок утримання може виникати у випадку, коли один із подружжя є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надати матеріальну допомогу та якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання  його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак, суд не надав повної та об`єктивної оцінки доводам відповідача щодо перебування на його утриманні дружини та заперечення позивачки з цього приводу. Суд не врахував, що дружина відповідача також отримує пенсію і її розмір може бути значно вищим від розміру пенсії відповідача.  А доказів, які свідчать про розмір пенсії дружини відповідача та які б слугували підставою для прийняття судом висновку, що дружина перебуває на його утриманні, суду не було надано.
З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.100-104).
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.05.2003 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі (а.с.10).
Згідно виконавчого листа, виданого 15 липня 2003 року Долинським районним судом Івано-Франківської області у справі №2-2843/2003, рішенням цього суду від 15.07.2003 року стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу громадян щомісячно на дитину, на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 10.07.2003 року і  до досягнення повноліття дитиною (а.с.13-14).
Із посвідчення про навчання, виданого загально-технологічним ліцеєм професійний ліцей Кондорсе встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований в реєстрі навчального закладу, клас 1ERE1. Зазначено, що учень відвідує заняття та готується до занять вдома (а.с.8-9).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 30.07.2010 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу – ОСОБА_9 (а.с.12).
Відповідно до даних із пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 26.05.2015 року, ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи з дитинства по втраті годувальника довічно (а.с.4).
Із змісту довідки Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області №7995-7227/К-04/8-2200/21 від 28.01.2021 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Хмельницькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Стягнуті на виконання розпорядження відділу ДВС Летичівського районного управління юстиції Хмельницької області №4233 від 17.07.2009 року на виконання виконавчого листа, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області у справі №2-2834 від 15.07.2003 року, з пенсії ОСОБА_2 аліменти за період з 01.08.2009 року по 31.03.2021 року, виплачені ОСОБА_6 в повному обсязі (а.с.59-60).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 одружились 25.09.1982 року. Із пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_11 (дружина відповідача) являється інвалідом 3 групи загального захворювання (а.с.61).
В матеріалах справи містяться виписки з медичні документи щодо стану здоров`я ОСОБА_11 (дружини відповідача) (а.с.63-65).
Частково задовольняючи позов, суд виходив з положень ст. ст.180-182, 184 Сімейного кодексу України, встановивши, що позивачка являється особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, враховуючи потреби дитини, матеріальний стан відповідача та наявність на його утриманні дружини, яка також є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з нього аліменти на користь позивачки, на утримання сина, який навчається,  в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на період навчання сина, але не довше, як до досягнення ним 23 років.
З таким висновком суду першої інстанції в цілому погоджується  апеляційний суд.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.    
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової  сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження  ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Згідно із ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є особою, яка може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання.
Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 частини заробітку, посилалася на те, що відповідач є військовим пенсіонером та отримує пенсію, його матеріальний стан дозволяє йому спільно з нею нести витрати, пов`язані з навчанням сина.
Відхиляючи доводи представника апелянта, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що жодної інформації щодо доходів позивачки на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про її матеріальне становище, а також матеріальне становище повнолітнього сина, вона не надала (інформації про наявність нерухомого і  цінного рухомого майна, господарства тощо, яка може свідчити про певний рівень забезпеченості і отримання доходів). Крім того, не надано доказів про реальні витрати повнолітнього сина, пов`язані із навчанням (вартість проїзду, житла, навчальних посібників тощо).
Наявність статусу особи з інвалідністю 3 групи не позбавляє позивачку працевлаштуватись. Крім того, позивач має право на соціальну допомогу по інвалідності (пенсію).
Суд помилково прийняв до уваги як утриманця дружину відповідача, яка є інвалідом 3 групи, оскільки вона забезпечена самостійним доходом у вигляді пенсії.
Однак, враховуючи дані про доходи самого відповідача (розмір пенсії у квітні 2021 року складав 4866,91 грн), вік відповідача, потребу у матеріальній допомозі повнолітнього сина, принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, суд в цілому вірно визначився із розміром аліментів, оскільки 1/6 частина заробітку для утримання повнолітнього сина відповідає принципу і засадам цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, забезпечить матеріальну допомогу синові в тій мірі, наскільки батько спроможний сплачувати, такий розмір на утримання повнолітнього сина, є помірним, а повнолітній син не позбавлений можливості самостійно утримувати себе в деякій мірі.
Доводи апелянта про розмір суми аліментів відхиляються судом, так як стягується частка від доходу, а тому сума аліментів є змінною, і має тенденцію до збільшення у зв`язку із перерахунком розміру пенсії відповідача.  
Колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не навела доказів, які б об`єктивно доводили, що відповідач ОСОБА_2 , враховуючи його матеріальний стан та обставини справи, спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, а тому суд першої інстанції даючи оцінку зібраним доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку щомісячно.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд при вирішенні спору неправильно застосував норми Закону України «Про охорону дитинства», оскільки цей Закон на правовідносини у цій справі не поширюється, бо вирішується питання про утримання повнолітньої особи. Але спір по суті вирішено правильно, тому ця обставина не дає підстав для зміни або скасування рішення суду. 
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,
                                                  п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Комарницького Едуарда Григоровича залишити без задоволення, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2022 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                       В.Д. Фединяк
Повний текст постанови  складено 25 травня 2022 року.