ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1304/22 Справа № 209/2032/14-ц  Категорія 27 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 грудня 2020 року 
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виселення зі зняттям з реєстрації, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNU0GA00001448, відповідно умов до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 31 900, 00 доларів США у вигляді кредитної лінії, строком до 03 серпня 2017 року. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 03 серпня 2007 року уклали договір іпотеки № DNU0GA00001448, відповідно до якого  ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_3 своєчасно на користь банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплатив. 
У зв`язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 15 травня 2012 року суд ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». 
Позивач вважав, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована та мешкає за вищевказаною адресою, підлягає виселенню з квартири у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки.
Із урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило виселити ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому органі сільської, селищної або міської ради, що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 та яка відповідачем ОСОБА_2 передана в іпотеку, не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів. Квартира, з якої позивач просить виселити ОСОБА_1 , була придбана до укладення кредитного договору, за яким виникли грошові зобов`язання, про що свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, умови іпотечного договору від 03 серпня 2007 року та умови кредитного договору № DNU0GA00001448 від 03 серпня 2007 року.
Суд першої інстанції звернув увагу, що саме позивач повинен довести наявність умов, за яких закон передбачає можливість виселення осіб із іпотечного майна, зазначивши житло, в яке відповідач може бути переселений, а не факт наявності у відповідача іншого житла.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Постановою Верховного суду від 08 грудня 2021 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд не встановив обсяг житлової нерухомості, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , придатності цих об`єктів до проживання та неправильно застосував положення частини другої статті 109 ЖК Української РСР.
При вирішенні спору судом апеляційної інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги, не надано належної оцінки добросовісності поведінки особи, яка при зверненні іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки через невиконання боржником своїх зобов`язань, відмовляється звільняти спірну квартиру, маючи у власності декілька інших об`єктів житлової нерухомості.
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що наявність у відповідача іншого житла на праві власності є підставою для її виселення без надання іншого житлового приміщення для проживання. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не придбавала квартиру  АДРЕСА_1 , ані за кредитні кошти, ані за власні кошти та не передавала її в іпотеку, а тому висновки суду про те, що квартира придбана не за рахунок кредитних коштів, не мають значення для вирішення питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Позивач не надавав згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою спірної квартири, реєстрація таких осіб без відповідної згоди іпотекодержателя є порушенням прав іпотекодержателя. Договором іпотеки передбачено обов`язок іпотекодавців не реєструвати інших осіб у предметі іпотеки без письмового дозволу банку. Дії іпотекодавців щодо реєстрації відповідачки у спірній квартирі скаржник вважає недобросовісними. Оскільки відповідач не є власником спірної квартири, то її виселення можливе без надання іншого житла. У той же час, за наявності необхідності, держава має виконати обов`язок по забезпеченню відповідача житлом. Заявник наголошує на тому, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення частини другої статті 109 ЖК Української РСР. 
Відзив на апеляційну скаргу, при новому розгляді справи до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири серії ВСР № 979433 від 01 квітня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 передали безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .
03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNU0GA00001448, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 31 900, 00 доларів США у вигляді кредитної лінії, строком до 03 серпня 2017 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 03 серпня 2007 року уклали договір іпотеки № DNU0GA00001448, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52, 80 кв. м, житловою площею 30, 50 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 травня 2012 року у справі № 409/3482/12 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 у розмірі 59 321, 16 доларів США за кредитним договором № DNUOGA00001448 від 03 серпня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру загальною площею 52,80 кв. м, жилою площею 30,5 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
Згідно довідки про склад сім`ї №1/17414 від 12 серпня 2019 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 - квартиронаймач, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_2 - дружина.
Відповідно до відомостей відділу адресно-довідкової роботи головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, за адресою: кв. АДРЕСА_1 , значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_1 ; за адресою: кв. АДРЕСА_3 , значиться зареєстрованою ОСОБА_2 
13 лютого 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу боржника, майнового поручителя й відповідача направило повідомлення, в якому банк вимагав добровільного звільнення зазначеного приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення.
Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення (частина третя статті 39 Закону України «Про іпотеку»).
Усталена практика Верховного Суду України та Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з єдиного для неї житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК Української РСР, якою закріплено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
Норма цієї статті зобов`язує суд при виселенні особи з єдиного для неї житла зазначити у судовому рішенні постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють.
Таким чином, частиною другою статті 109 ЖК Української РСР врегульовано правовідносини при відсутності в особи, яка підлягає виселенню на законних підставах із займаного іпотечного житлового приміщення, іншого житла у власності або користуванні.
Гарантія надання іншого постійного житлового приміщення поширюється на осіб, для яких житло, з якого вони підлягають виселенню у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, є єдиним об`єктом житлової нерухомості, що перебуває у їхній власності або користуванні.
За наявності в особи у власності іншого (інших) об`єкту житлової нерухомості, яким вона має право безперешкодно користуватись, така особа може підлягати виселенню з іпотечного житла без надання іншого житлового приміщення, оскільки така особа в результаті виселення не стає безхатченком, у неї відсутня потреба у забезпеченні житлом. Отже, відсутні підстави вважати, що на таку особу буде покладено надмірний тягар.
Доцільно звернути увагу на постанову Верховного Суду від 16 вересня  2020 року у справі № 442/328/19-ц, в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що частина друга статті 109 ЖК Української РСР не може бути підставою для відмови у виселенні особи, що має більше одного місця проживання, і не може бути підставою для звуження правомочностей власника.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наявність у відповідача іншого житла на праві власності є підставою для її виселення без надання іншого житлового приміщення для проживання, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявна інформація про належність ОСОБА_1 на праві власності житлової нерухомості: однокімнатної квартири у м. Курахове Мар`їнського району Донецької області, 1/6 частини будинку в м. Макіївка Донецької області, житлового будинку у АДРЕСА_4 . 
Однак, враховуючи Закон України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану", яким зупинено дію статті 40 Закону України "Про іпотеку" у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для виселення відповідача.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 17 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова