УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 червня 2022 року
м. Київ
 
справа №209/1645/18
провадження № 51-735ск22
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року щодо нього і
встановила:
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця                                         м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працюючого, одруженого, інваліда 2-ї групи, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК України), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він, діючи умисно, завдав тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть останнього, за обставин детально викладених у вироку.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, надаючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні та посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вважає, що у судовому засіданні не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 не відповідають фактичним обставинам справи, а докази, які були покладені в основу обвинувального вироку є неналежними та недопустимими, містять протиріччя. Указав, що він є інвалідом 2-ї групи, у зв`язку з наявними у нього вродженими вадами рук та ніг не міг заподіяти ОСОБА_5 виявлених у нього тілесних пошкоджень.
Вважає, що суд обрав вибірковий підхід до оцінки і аналізу доказів, що вказує на недотримання загальних засад кримінального провадження, судом було відхилено низку клопотань про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону суд зробив із додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, в основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , судово-медичного експерта ОСОБА_13 ; протокол огляду місця події з план-схемою та фототаблицею від 
24 квітня 2018 року; лікарське свідоцтво про смерть №257 від 26 лютого 
2018 року; протокол проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2018 року з фототаблицею, проведений за участі свідка ОСОБА_7 ; протокол проведення слідчого експерименту від 26 березня 2018 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 та висновки судових експертиз №257-Е від 26 лютого 2018 року, №257-Е-2 від 22 березня 2018 року, №257-Е-Д від 27 березня 2018 року, №405/Н від 10 квітня 2018 року, №398/Н від 06 квітня 
2018 року, №399/Н від 06 квітня 2018 року, №397/Н від 06 квітня 2018 року та №431 від 25 квітня 2018 року.
Відповідно до дослідженого в ході судового провадження судом першої інстанції висновку комісійної судово-медичної експертизи №76 від 24 квітня 2018 року, у ОСОБА_4 мало місце уроджене недорозвинення обох стоп, з порушенням усіх видів захватів пальцями кистей. 3 урахуванням виявлених аномалій розвитку і порушень функцій захвату пальцями кистей, аномалій розвитку нижніх кінцівок у ОСОБА_4 зберігається можливість до нанесення ударів руками (передпліччями, ліктьовими згинами), кулаками, ногами (гомілками, колінними суглобами), стопами. Такий висновок повністю узгоджується із показами свідка ОСОБА_10 , з яких вбачається, що не зважаючи на інвалідність, ОСОБА_4 міг вільно своїми руками виконувати фізичну роботу таку як мити підлогу, чистити сніг, відкривати ворота.
Факт нанесення потерпілому саме обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень підтверджується отриманими судом першої інстанції показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які показали суду, що вони знаходилися квартирі АДРЕСА_2 , де в кімнаті разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вживали горілку, були очевидцями, коли ОСОБА_16 вдарив рукою в обличчя ОСОБА_4 , після чого вони обидва почали тягати та штовхати один одного, потім обидва пішли в коридор та перемістилися у спальну кімнату, звідки свідки чули звуки глухих ударів по тілу, а потім, підійшовши до дверей спальні, в якій не було включене освітлення, через дверний отвір бачили як повернутий до них спиною ОСОБА_4 , нагнувшись над лежачим на підлозі ОСОБА_5 , наносив йому удари кулаками по голові чи по спині, після чого вийшов з тієї кімнати, сказавши, що ОСОБА_16 більше нікого не займатиме, та, забравши пляшку з недопитою горілкою, пішов з квартири, а ОСОБА_5 залишився лежати в спальній кімнаті на підлозі.
Покази цих свідків повністю узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції висновком експерта №257-Е-Д від 27 березня 2018 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитись за механізмом, як вказано у протоколах проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також з висновком експерта №257-Е-2 від 22 березня 2018 року щодо причинно-наслідкового зв`язку із отриманими ударами та смертю потерпілого, та давності утворення пошкоджень близько 2-3 діб до настання смерті.
Щодо недоведеності та непричетності засудженого ОСОБА_4 до вчиненого злочину, то така версія належним чином перевірена під час судового розгляду і спростована судом у вироку з наведенням належних та достатніх мотивів, які ґрунтуються на досліджених доказах. Зазначені докази суд визнав належними, допустимим, достовірними та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння, а також ці докази є взаємоузгодженими та доповнюють один одного.
Вказані обставини, які встановлено судом першої інстанції, не було спростовано під час апеляційного розгляду кримінального провадження.
Так, суд апеляційної інстанції в судовому рішенні послався на конкретні дані, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильну кваліфікацію дій засудженого та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Таким чином, твердження ОСОБА_4 про те, що під час апеляційного розгляду суд провів засідання без дотримання засад безпосередності та не надав належної оцінки сукупності зібраних доказів, не перевірив фактів для прийняття відповідного процесуального рішення, є необґрунтованими.
Крім того, аналогічні за змістом із касаційною скаргою доводи були переглянуті і в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним. 
Крім того, переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд висновував, що з огляду на сукупність всіх допустимих доказів у справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про доведеність обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 2 ст. 121 КК України.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про те, що суди в порушення вимог кримінального процесуального законодавства залишили поза увагою заявлене стороною захисту клопотання про призначення повторної комісійної експертизи, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Якщо висновок експерта буде визначено необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
В ході збирання доказів на виконання приписів ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи.
З приводу доводів сторони захисту щодо порушень норм кримінального процесуального закону України з боку суду при відмові у проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи, слід зазначити таке. З оскаржуваних судових рішень вбачається, що у даному кримінальному провадженні була проведена комісійна судово-медична експертиза, якій судом надана відповідна оцінка, був допитаний судовий експерт у судовому засіданні, а тому колегія суддів порушення норм згаданого вище закону не вбачає.
Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні тим, що були викладені у апеляційній скарзі захисника і засудженого. Всі аргументи ретельно перевірені судом апеляційної інстанції та на них надані обґрунтовані відповіді.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
За таких обставин, істотних порушень, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі засудженого, Верховний Суд не вбачає.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого  ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від  12 січня 2022 року щодо нього.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

 
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3