ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14320/21                                                   Головуючий у 1-й інстанції:  Іщук І.О. 
                                                                                                 Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря          Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Д-І-М» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ТОВ «Д-І-М» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.04.2021 № 00299420701 та № 00299410701. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлень від 17.03.2020 №418/26-15-05-01-01, № 419/26-15-05-01-01, № 483/26-15-05-03-05, №492/26-15-05-06-05, №2149/26-15-05-09-01 та направлень від 10.02.2021 №2616/26-15-07-01-04, №2615/26-15-07-01-01, №2620/26-1507-03-05, №2617/26-15-07-09-06, №2619/26-15-07-07-01, №2618/26-15-07-10-03 Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Д-І-М".
За результатом проведеної перевірки посадовими особами контролюючого органу складено акт від 30.03.2021 №24529/Ж5/26-15-07-01-01/39219384, в якому зафіксовано наступні порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Д-І-М":
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.1, пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено заниження податку на додану вартість у загальній сумі 1 342 939 грн., в т.ч. по періодам: лютий 2017 року у сумі 81 844 грн.; березень 2017 року у сумі 60887 грн.; квітень 2017 року у сумі 15916 грн.; травень 2017 року у сумі 120868 гри.; червень 2017 року у сумі 63287 грн.; жовтень 2017 року у сумі 141121 грн.; лютий 2018 року у сумі 164770 грн.; квітень 2018 року у сумі 52304 грн.: травень 2018 року у сумі 9974 грн.; червень 2018 року у сумі 46943 грн.; липень 2018 року у сумі 13107 грн.; серпень 2018 року у сумі 1073 грн.; вересень 2018 року у сумі 77939 грн.: жовтень 2018 року у сумі 13991 грн.; січень 2019 року у сумі 50344 грн.; лютий 2019 року у сумі 124248 грн.; березень 2019 року у сумі 91435 грн.; квітень 2019 року у сумі 68604 грн.; травень 2019 року у сумі 46829 грн.; червень 2019 року у сумі 61231 грн.; жовтень 2019 року у сумі 22869 грн.; листопад 2019 року у сумі 1.3279 грн. та завищено «від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду» у рядку 19 у розмірі 12755 грн., в т.ч, по періодам: грудень 2019 року у сумі 12755 гривень;
- п. 134.1 ст.134 , п.46.1 ст.46, п. 49.1, п.49.2, пп. 49.18.2, п.п. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, ТОВ «Д-І-М» не подано податкову звітність, а саме: додаток РІ до декларацій з податку на прибуток за І кв. 2019 року;
- п. 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями, пп. 4.3.6 п. 4.3 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, щодо несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску в бюджет за період з 21.03.2017 по 31.12.2019.
На підставі висновків акта перевірки від 30.03.2021 №24529/Ж5/26-15-07-01-01/39219384 Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві 20.04.2021 прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №00299420701, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Д-І-М» за грудень 2019 року зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість у розмірі 12 755, 00 грн.;
- № 00299410701, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Д-І-М» збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 678 674,00 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями в сумі 1 342 939,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 335 735,00 грн.
Не погоджуючись із висновками акта перевірки від 30.03.2021 №24529/Ж5/26-15-07-01-01/39219384 та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 20.04.2021 №00299420701 та №00299410701, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові повідомлення-рішення від 20.04.2021 №00299420701 та №00299410701 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач надав відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з доказами використання придбаних товарів та послуг в господарській діяльності позивача свідчать про факт вчинення господарських операцій, наявність мети господарських операцій та рух активів підприємства в процесі здійснення господарських операцій.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту  134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього  Кодексу.
Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з  придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.
Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні». 
Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Відповідно до ст. 1  Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. 
Згідно ст. 9  Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 22.09.2015 у справах № 810/5645/14 та № 2а-2717/11/2670, в яких було зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.   
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, протягом періоду, охопленого податковою перевіркою відповідно до акта від 30.03.2021 № 24529/Ж5/26-15-07-01-01/39219384, позивач здійснював господарські операції з контрагентами - товариством з обмеженою відповідальністю "Адверфорс", товариством з обмеженою відповідальністю "Дизайн Бюро Максимум" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ювентус Пром".                    
Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Адверфорс", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до договору про надання рекламно-інформаційних послуг від 15.02.2017 №1502, укладеного між ТОВ «Д-І-М» (замовник) та ТОВ «Адверфорс» (виконавець), замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з надання рекламних послуг, а саме: розборбка макетів будь-якого формату для видавницт, преси, зовнішньої реклами, іншої поліграфічної продукції (буклети, брошури, листівки, візитівки. бланки та інше), розробка створення PR-статей, рекламних тестів, фірмового стилю, написанню сценаріїв родаків і кліпів для радіо і телебачення, розробка WEB-сайтів та іншого роду реклами в мережі інтернет, медіа планування і розміщення рекламних матеріалів Замовника в пресі, на транспорті, бігбордах та інших носіях зовнішньої реклами, в метрополітені, Інтернеті, на радіо- і телеканалах, а також в інших ЗМІ (засобах масової інформації), проведення конференцій, фуршетів, семінарів, та інших громадських заходів.
Як зазначив позивач, під час господарських взаємовідносин з ТОВ «Адверфорс» за перевіряємий період він отримував послуги з розміщення рекламно-інформаційних матеріалів щодо житлових комплексів "Автограф", "А 52", "Метрополіс", "Новий автограф", "Парк Лейк Сіті", на радіостанціях, телебаченні, пресі, друк бордів.
Після закінчення рекламної компанії в ефірах радіостанцій виконавець надав замовнику звіти у формі ефірних довідок.
На підтвердження реальності проведення господарських операцій за перевіряємий період з ТОВ "Адвефорс" до матеріалів справи долучено копії наступних документів:
- копії актів надання послуг від 31.03.2017 №41 на загальну суму 171 782, 17 грн., від від 30.04.2017 №48 на загальну суму 193539,1 грн., від 21.04.2017 №47 на загальну суму 32041,5 грн., від 30.04.2017 №56 на загальну суму 212 924,27 грн., від 16.05.2017 №69 на загальну суму 38000,00 грн., від 30.04.2017 №54 на загальну суму 212 924,27 грн., №57 на загальну суму 217 244,24 грн., від 31.05.2017 №71 на загальну суму 170 301,62 грн., №72 на загальну суму 170 301,62 грн., від 30.06.2017 №86 на загальну суму 217 200,00 грн., від 31.07.2017 №106 на загальну суму 79440,00 грн., від 30.09.2017 №139 на загальну суму 258600,00 грн., від 25.10.2017 №151 на загальну суму 398992, від 30.04.2018 №42 на загальну суму 253 980,41 грн., №36 на загальну суму 59844,00 грн., від 31.05.2018 №44 на загальну суму 59844,00 грн., від 15.06.2018 №55 на суму 2160,00 грн., №56 на суму 4200,00 грн., №57 на суму 5184,00 грн., від 30.06.2018 №62 на суму 254633,18 грн., №63 на суму 5880,00 грн., від 11.07.2018 №67 на суму 6580 грн., від 21.08.2018 №84 на суму 2350,00 грн., від 31.07.2018 №74 на суму 1500,00 грн., №75 на суму 1850,00 грн., №76 на суму 68710,08 грн., від 10.08.2018 №83 на суму 1850,00 грн., від 21.08.2018 №89 на суму 2240,00 грн., від 30.09.2018 №98 на суму 293 257,80 грн. від 10.09.2018 №93 на суму 11900,00 грн.
Факт надання виконавцем послуг, крім наданих актів виконаних робіт, підтверджується також ефірними довідками (графіками трансляцій):
- ефірна довідка №1193.17-1, період трансляції з 20.03.2017 до 31.03.2017;
- ефірна довідка №1193.17-2, період трансляції з 20.03.2017 до 31.03.2017;
- ефірна довідка №1193.17-3, період трансляції з 20.03.2017 до 31.03.2017;
- ефірна довідка №1193.17-4, період трансляції з 20.03.2017 до 31.03.2017;
- ефірна довідка №363.19-1, період трансляції з 05.02.2019 по 20.02.2019 тощо;
У зв`язку з наданням послуг (отримання оплати) було складено та зареєстровано наступні податкові накладні: № 18 від 30.03.2017 року; № 15 від 23.03.2017 року; № 1 від 13,04.2017 року; № 9 від 13.04.2017 року; № 20 від 20.04.2017 року; № 18 від 20.04.2017 року; № 22 від 27.04.2017 року: № 8 від 13.05.2017 року; № 9 від 13.05.2017 року; № 1 від 01.06.2017 року; № 19 від 23.06.2017 року; № 5 від 17.08.2017 року; № 10 від 21.09.2017 року; № 2 від 02.10.2017 року; № 17 від 27.10.2017 року; № 18 від 27.10.2017 року; № 16 від 23.11.2017 року;№ 17 від 23.11.2017 року; № 1 від 09.02.2018 року; № 5 від 05.04.2018 року; № 7 від 13,04.2018 року; № 9 від 25.05.2018 року; № 9 від 18.06.2018 року; № 2 від 08.06.2018 року; № 3 від 08.06.2018 року; № 4 від 08.06.2018 року; № 6 від 15.06.2018 року; № 13 від 27.06.2018 року; № 9 від 20.07.2018 року; № 8 від 20.07.2018 року; № 1 від 06.07.2018 року; № 10 від 20.07.2018 року; № 5 від 16.08.2018 року; № 4 від 16.08.2018 року; № 2 від 07.08.2018 року; № 15 від 19.09.2018 року; № 3 від 06.09.2018 року; № 13 від 19.09.2018 року;№ 14 від 19.09.2018 року; № 18 від 30.09.2018 року; № 2 від 06.09.2018 року; № 10 від 13.09.2018 року; № 16 від 31.10.2018 року; № 16 від 28.12.2018 року; № 15 від 29.01.2019 року; № 8 ві 18.02.2019 року; № 9 від 18.02.2019 року; № 12 від 21.02.2019 року; № 14 від 22.02.2019 року; № 13 від 21.02.2019 року; № 19 від 27.02.2019 року; № 9 від 20.03.2019 року; № 11 від 31.03.2019 року; № 12. від 31.03.2019 року; № 10 від 26.04.2019 року; № 7 від 30.05.2019 року; № 8 від 30.05.2019 року: № 4 від 20.06.2019 року; № 8 від 28.10.2019 року; № 12 від 30.06.2019 року; № 1 від 01.11.2019 року.
Факт оплати ТОВ «Д-І-М» наданих послуг ТОВ «Адвефорс» відповідачем не заперечується та підтверджується наступними платіжними дорученнями: №323 від 23.03.2017 року на суму 171782,17 грн.; №358 від 30.03.2017 року на суму 193539,10 грн.; № 438 від 13.04.2017 року на суму 32041,50 грн.; № 439 від 13.04.2017 року на суму 212924,27 грн.; № 463 від 20.04.2017 року на суму 38000,00 грн.; № 462 від 20.04.2017 року на суму 62971,90 грн.: № 507 від 27.04.2017 року на суму 217244,24 грн.; № 570 від 12.05.2017 року на суму 170301,62 грн.; № 100 від 01.06.2017 року на суму 217200,00 грн.; № 200 від 23.06.2017 року на суму 79440,00 гри.; № 538 від 17.08.2017 року на суму 52787,45 грн.; № 736 від 21.09.2017 року на суму 258600,00 грн.; № 800 від 02.10.2017 року на суму 398992,44 грн.; № 988 від 27.10.2017 року на суму 154907,12 грн.; № 987 від 27.10.2017 року на суму 172093,14 грн.;№ 11.61 від 23.11.2017 року на суму 274718,22 грн.; № 28 від 23.11.2017 року на суму 272801,82 грн.;№ 1019І від 09.02.2018 року на суму 250441,77 грн.; № 80238 від 05.04.2018 року на суму 253980,41 грн.; № 80251 від 13.04.2018 року на суму 59844,00 грн.; № 80303 від 25.05.2018 року на суму 59844,00 грн.; № 80333 від 08.06.2018 року на суму 5184,00 грн.; № 700 від 08.06.2018 року на суму 4200,00 грн.; № 701 від 08.06.2018 року на суму 2160,00 грн.; № 80345 від 15.06.2018 року на суму 9600,00 грн.; № 80349 від 18.06.2018 року на суму 254633,18 грн.; № 1018 від 20.07.2018 року на суму 1850,00 грн.; № 1019 від 20.07.2018 року на суму 1500,00 грн.; № 842 від 27.06.2018 року на суму 5880,00 грн.; № 80378 від 06.07.2018 року на суму 6580,00 грн.; № 1020 від 20.07.2018 року на суму 68710,08 грн.; № 1121 від 07.08.2018 року на суму 1850,00 грн.; № 80475 від 16.08.2018 року на суму 2240,00 грн.; № 80500 від 06.09.2018 року на суму 11900,00 грн.; № 80499 від 06.09.2018 року на суму 146628,90 грн.; № 80559 від 13.09.2018 року на суму 146628,90 грн.; № 1395 від 19.09.2018 року на суму 83034,77 грн.; № 80570 від 19.09.2018 року на суму 46926,00 грн.; № 1394 від 19.09.2018 року на суму 1800,00 грн.; № 1470 від 05.10.2018 року на суму 30715,20 грн.;№ 1891 від 19.11.2018 року на суму 83946,01 грн.; № 2160 від 28.12.2018 року на суму 157182,18 грн.;№ 25317 від 29.01.2019 року на суму 144883,81 грн.; № 112709 від 21.02.2019 року на суму 2712,00 грн.; №112732 від 27.02.2019 року на суму 221433,40 грн.;№ 112710 від 21.02.2019 року на суму 100000,00 грн.; №112728 від 22.02.2019 року на суму 123707,95 грн.;№ 112806 від 02.04.2019 року на суму 254376,22 грн.; № 80476 від 16.08.2018 року на суму 2350,00 грн.; № 381 від 22.07.2019 року на суму 127405,68 грн.; № 297 від 21.02.2019 року на суму 100000,00 грн.; № 420 від 27.02.2019 року на суму 26222,40 грн.; № 729 від 02.04.2019 року на суму 10000,00 грн.; № 922 від 26.04.2019 року на суму 237912,90 грн.: № 1586 від 11.07.2019 року на суму 239339,60 грн.; № 631 від 20.03.2019 року на суму 223160,23 грн.; № 121473 від 30.05.2019 року на суму 167801,40 грн.: № 1179 від 30.05.2019 року на суму 113169,90 грн.: № 1405 від 20.06.2019 року на суму 128044,80 грн.; № 1246 від 28.10.2019 року на суму 132 212,86 грн.; № 1485 від 22.11.2019 року на суму 1.56 662,35 гривень.
Разом з тим, зазначені господарські операції відображенні в регістрах бухгалтерського обліку (картки рахунку 631 за період січень 2017 - грудень 2019 років), про що було зазначено відповідачем в акті перевірки від 30.03.2021 №24529/Ж5/26-15-07-01-01/39219384.
Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договорів, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з ТОВ «Адвефорс».
При цьому, співставлення вказаних вище первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Доводи апелянта про те, що складені ТОВ "Адверфорс" первинні документи на реалізацію послуг для ТОВ "Д-І-М" не опосередковувалися реальним рухом активів, а за сукупністю вищевикладених матеріалів, перевіркою не підтвержується реальність проведення господарських операцій між ТОВ "Адверфорс" та ТОВ "Д-І-М", колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).
Позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17.
Крім того, згідно висловленої Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 у справі № 822/2373/17 та від 18.04.2019 у справі №813/4430/14 правової позиції, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Також, як вірно було зауважено судом першої інстанції, договір про надання рекламно-інформаційних послуг від 15.02.2017 № 1502, укладений між ТОВ «Д-І-М» та ТОВ «Адверфорс», в судовому порядку недійсним не визнавався, а матеріалами справи підтверджується його виконання.
При цьому, відповідач, крім посилання в акті перевірки на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Адвефорс", жодного доказу на спростовування позиції позивача не надав.
Таким чином, надані позивачем докази по взаємовідносинах з ТОВ "Адверфорс" повністю відображають суть та реальність господарських операцій. 
Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ "Дизайн Бюро Максимум" та ТОВ "Ювентус Пром", то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції встановив, що наданими позивачем доказами не підтверджується реальність проведення господарських операцій між позивачем та даними контрагентами.
Разом з тим, проаналізувавши матеріали справи та встановивши реальність господарських операцій позивача з ТОВ "Адверфорс", колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.06.2020 у справі № 817/1785/17, відповідно до якої встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.
Колегія суддів також враховує, що надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону.
Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення (у випадку необхідності в цьому).
З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 20.04.2021 № 00299420701 та № 00299410701, які були прийняті на підставі висновків акта перевірки від 30.03.2021 №24529/Ж5/26-15-07-01-01/39219384, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки матеріалами справи не підтверджено вищевикладені висновки у вказаному акті перевірки в повному обсязі.
При цьому, вказані вище та всі інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (правонаступник Головного управління Державної податкової служби у м. Києві) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                Ганечко О.М. 

                                                                                          Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 13.06.2022.