ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року 
м. Київ

справа №540/1951/20
адміністративне провадження № К/9901/26765/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Смоковича М.І.,  Мартинюк Н.М., 
розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою    ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Дубровної В.А., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від     16 червня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого Бітова А.І.. суддів Лук`янчук О.В., Ступакової І.Г.
І. Обставини справи:
1. У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України (далі УСБУ) в Херсонській області про:
-визнання протиправною бездіяльність УСБУ в Херсонській області щодо нездійснення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні в частині грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року у належному розмірі;
-стягнення з УСБУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року у сумі 331 721,20 (триста тридцять одну тисячу сімсот двадцять одну гривну двадцять копійок);
-визнання протиправною бездіяльність УСБУ в Херсонській області щодо нездійснення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні в частині грошової компенсації вартості норм харчування за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року у належному розмірі;
-стягнення з УСБУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі вартості норм харчування за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року роки у сумі 981 961,20 (дев`ятсот вісімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна гривня 20 копійок).
ІI. ОЦІНКА СУДІВ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ
2. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від   16 червня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до УСБУ в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та продовольче забезпечення залишено без розгляду.
3. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом в частині компенсації військовослужбовцям за неотримане речове майно, а також компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі вартості норм харчування, поза межами встановленого строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
IІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
4. Не погоджуючись із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.
5. Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2021 року    відкрив касаційне провадження за названою скаргою з підстав, передбачених частиною другою, абзацу другого частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про залишення без розгляду позовної заяви та прийнята за наслідками її перегляду в апеляційному порядку постанова суду апеляційної інстанції; підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
6. Скаржник стверджує, що судами проігноровано правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №826/1083/17, в якій Суд прийшов до висновку, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
6.1 Також позивач вважає, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та неотримане продовольче забезпечення при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, відповідно до статті 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується.
7. Управління Служби безпеки України в Херсонській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.
IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
9. За приписами частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
10. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 17 січня 2020 року позивач звернувся до начальника УСБУ в Херсонській області з рапортом за №71/22/68-353 про виплату компенсації за неотримане речове майно за період проходження служби з 1994 року по день виключення зі списків особового складу (реєстр. №71/22/68-35 від 17 січня 2020 року).
11. Крім того, 17 січня 2020 року позивач звернувся до начальника УСБУ в Херсонській області з рапортом про виплату йому компенсації замість норм харчування за період з 1994 року по день виключення його зі списків особового складу Управління, (реєстр. №71/22/68-353).
12. 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з рапортом помічника начальника Управління (з господарської діяльності) - начальника відділу УСБУ в Херсонській області від 03 лютого 2020 року, адресованого начальнику УСБУ в Херсонській області, згідно якому на даний час відсутні правові підстави для здійснення грошової компенсації замість норм харчування підполковнику ОСОБА_1 за період з 1994 року по 2020 рік.
13. Про розмір нарахованої компенсації за не отримане речове майно ОСОБА_1 дізнався 13 лютого 2020 року, коли відповідні грошові кошти були виплачені на його картковий рахунок.
14. У справі, що розглядається, між позивачем та Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області виник спір про розмір компенсації за неотримане речове майно. 
15. У позовній заяві позивач стверджує, що відповідачем виплачено позивачу компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 40722 грн 80 коп. В той же час, за підрахунками позивача розмір компенсації за неотримане речове забезпечення за період з 1994 року по 2020 рік згідно норм забезпечення №2 та №6 по другій групі на час виключення зі списків особового складу, повинен становити 372444 грн.
13. Залишаючи позовну заяву без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про звернення позивача до суду поза межами встановленого місячного строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
14. Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та неотримане продовольче забезпечення при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, відповідно до статті 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується.
15. Отже, спірним питанням у цій справі є визначення строку звернення до адміністративного суду з таким позовом та його дотримання позивачем.
16. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
17. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.
18. За характером спірних правовідносин і їх суб?єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
19. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
20. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
21. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
22. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
23. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
24. Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду прийнято постанову від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування статей   116,   117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України)   у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. 
27. Для вирішення вказаного правового питання Верховний Суд у наведеній постанові визначив правову природу такої компенсації та строки її виплати. 
Судова палата, проаналізувавши наведені законодавчі приписи та висновки Конституційного Суду України і Верховного Суду, дійшла до такого.
Зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої   наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Як уже зазначено,   стаття 116 КЗпП   оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а   стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. 
Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні   статті 116 КЗпП України.
28. Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п?ятою статті 122 КАС України.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, від 30 серпня 2021 року у справі №520/7668/20 та від 12 жовтня 20212 року у справі №380/6200/20.
Відповідно, доводи позивача про те, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та неотримане продовольче забезпечення при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, згідно статті 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується є хибною та такою, що не відповідає вимогам процесуального закону та судовій практиці Верховного Суду.
29. Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.
30. Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що виплату грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу проведено 13 лютого 2020 року на його картковий рахунок..
31. Отже, на дату проведення виплати грошової компенсації (13 лютого 2020 року) позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів в частині не виплати у повному обсязі грошової компенсації за речове майно.
32. Також судами встановлено, що 17 січня 2020 року позивач звернувся до начальника УСБУ в Херсонській області з рапортом про виплату йому компенсації замість норм харчування за період з 1994 року по день виключення його зі списків особового складу Управління, (реєстр. №71/22/68-353).
33. 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з рапортом помічника начальника Управління (з господарської діяльності) - начальника відділу УСБУ в Херсонській області від 03 лютого 2020 року, адресованого начальнику УСБУ в Херсонській області, згідно якому на даний час відсутні правові підстави для здійснення грошової компенсації замість норм харчування підполковнику ОСОБА_1 за період з 1994 року по 2020 рік.
34. Натомість, не погоджуючись з розміром грошової компенсації за неотримане речове майно, а також з не виплатою грошової компенсації по продовольчому забезпеченню  позивач звернувся до суду через систему "Електронний суд" 23 липня 2020 року. 
35. Наведене свідчить про пропущення строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, з відповідними позовними вимогами.
36. За такого правового врегулювання, висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо обмеження права позивача на звернення до суду з вказаними позовними вимогами місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України.
37. Відповідно частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
38. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.
39. За таких обставин Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права.
40. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VІ. Судові витрати 
41. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.                    Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.                    Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від   16 червня 2021 року у справі №540/1951/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	О.В. Калашнікова М.І. Смокович   Н.М. Мартинюк