Справа № 308/16708/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

18.05.2022                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подала особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

                                                         в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2021 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючого, громадянина України, 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 27.11.2021, о 03 год 00 хв, на а/д Київ-Чоп, 811 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota», моделі «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушена координація рухів. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вважає постанову незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння апелянт не перебував, від проходження огляду не відмовлявся, протокол про адміністративне правопорушення підписав у зв`язку з тим, що українською мовою погано володіє, із нормами чинного законодавства не обізнаний. Звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом у справі, адже у графі «суть правопорушення» вказано, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. Однак, це не відповідає дійсності. Жодного направлення на проходження такого огляду апелянту вручено не було. Вважає, що відеозапис з бодікамер поліцейських також не слід брати до уваги, позаяк такий не є безперервним та спотворює фактичні обставини справи. Апелянт вважає, що його право на захист у суді першої інстанції було порушено, адже представнику ОСОБА_1 не надано можливості здійснити запити та заявляти клопотання з метою з`ясування фактичних обставин справи. При цьому, стверджує, що розписку, яка наявна у матеріалах справи він також не підписував. Враховуючи вищевикладене, просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисниці, адвокатки Холмогорової Л. В., які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, при цьому береться до уваги те, що 17.05.2022 від адвокатки Холмогорвоої Л. В. до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі апелянта та його захисниці. Отже, неявка ОСОБА_1 та адвокатки Холмогорової Л. В., з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу виключно у межах апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 293546, 27.11.2021, о 03 год 00 хв, на а/д Київ-Чоп, 811 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota», моделі «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з очевидними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушена координація рухів. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_3 . Те, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений і копію його отримав свідчать його особисті підписи.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №597607 убачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, й накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень (а. с. 3).

Розпискою ОСОБА_2 підтверджується факт залишення на зберігання транспортного засобу марки «Toyota», моделі «Camry», д.н.з. НОМЕР_1 на місці зупинки (а. с. 3).

З відеофайлу з бодікамер працівників поліції, які зафіксували вказану подію, що мала місце 27.11.2021 за участі ОСОБА_1 , убачається, що водія ОСОБА_1 зупинено за порушення ним вимог п. 9.2а ПДР України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять ) гривень. При спілкуванні з водієм у поліцейських виникли сумніви щодо тверезості ОСОБА_1 , відтак вони запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або ж у закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 відповів категоричною відмовою, за що на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. З відеоматеріалу також убачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що зі змістом протоколу ознайомлений, скарг, зауважень та заперечень немає (а. с. 4).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані згідно з вимогами КУпАП, адже жодних порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду апеляційної скарги судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський Глебена І. І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги і будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій під час зупинки водія ОСОБА_1 та оформлення щодо нього матеріалів адміністративного правопорушення,– на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_3 при виконанні посадових обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції…, та відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення крім іншого є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Фактично відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Так, пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Апеляційний суд розцінює критично доводи апелянта про те, що він був тверезий, від проходження огляду не відмовлявся, однак жодного направлення на огляд йому вручено не було, з огляду на таке.

Дослідивши сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд констатує, що сумнівів в обґрунтованості та правильності висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення немає. Так, крім протоколу про адміністративне правопорушення, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та згідно зі ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі, апеляційний суд вважає, що й іншими матеріалами беззаперечно підтверджується той факт, що водій ОСОБА_1 свідомо порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відмовившись від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки автомобіля, так і в закладі охорони здоров`я. Це підтверджується у тому числі і відеозаписом, який є належним, достовірним та достатнім доказом у справі.

Твердження апелянта про те, що поліцейські не оформили направлення на проходження огляду, апеляційний суд вважає недоцільними та звертає увагу на те, що бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим вважає, що відсутність вказаного направлення не є доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан алкогольного сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України та є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Апеляційним судом враховується те, що 2.5 ПДР України передбачено, що водій не має право, а навпаки, зобов`язаний на законну вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. 

З протоколу та інших матеріалів убачається, що у водія ОСОБА_1 були очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Окрім цього, на відеозаписі чітко зафіксовано, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти освідування як на місці зупинки автомобіля, так і в медичному закладі, однак, апелянт всі пропозиції відхилив.

Враховуючи те, що відеозапис, який досліджений апеляційним судом містить всю необхідну інформацію про подію, а саме дії поліцейських при спілкуванні та направленні водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння та факт відмови ОСОБА_1 від освідування, доводи апелянта про те, що відеоматеріал не є належним доказом у справі, апеляційним судом безумовно відхиляються. 

Твердження апелянта про те, що право ОСОБА_1 на захист у суді першої інстанції було порушено, адже його захисниці не надано можливість здійснити запити та заявляти клопотання з метою з`ясування фактичних обставин справи, апеляційним судом до уваги не беруться, позаяк у матеріалах справи відсутні будь-які заяви чи клопотання апелянта та його захисниці про виклик до суду свідків події, витребування тих чи інших доказів. Окрім того, з оскаржуваної постанови убачається, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді справи у місцевому суді, а його захисниця, адвокатка Холмогорова Л. В. у судовому засіданні не подавала жодних усних чи письмових заяв або клопотань такого змісту. При цьому, вказана обставина не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, яка вважається обґрунтованою та законною.

При оцінці доводів апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення він підписав у зв`язку з тим, що українською мовою погано володіє, із нормами чинного законодавства не обізнаний, апеляційний суд визнає, що такі спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме відеофіксацією, з якої убачається, що з поліцейськими ОСОБА_1 спілкувався українською мовою, на питання працівників поліції про те, чи з правами та обов`язками водій ознайомлений, ОСОБА_1 чітко відповів «Так». Отже, доводи про те, що ОСОБА_1 на момент складання протоколу українською мовою не володів та потребував перекладача, спрямовані виключно на намагання апелянта уникнути адміністративної відповідальності. При цьому з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається, що на місці зупинки автомобіля ОСОБА_1 заявляв клопотання про надання йому перекладача.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

У своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому водій ОСОБА_1 зобов`язаний був на вимогу працівників поліції не тільки пройти огляд на стан сп`яніння, але й виключно у передбачений законом порядок і спосіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративному правопорушенні; що адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 36 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 та його захисниця, адвокатка Холмогорова Л. В., не з`явившись на розгляд справи, позбавили себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази в їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН