КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
Справа №759/5772/17                                 Головуючий у 1 інстанції: Лужецька О.Р.
Провадження №22-ц/824/416/2022           Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
22 лютого 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  (судді-доповідача)                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                     Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
за участю секретаря                                       Стеблиненко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 368 500 доларів США, що по курсу НБУ станом на 11 квітня 2017 року становить 9 923 705 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 11 березня 2016 року ОСОБА_1 отримав під розписку у борг у ОСОБА_2 гроші у розмірі 161 000 доларів США.
17 березня 2016 року ОСОБА_1 під розписку взяв на себе зобов`язання повернути грошову суму в розмірі 207 500 доларів США за автомобіль Rolls-Rоyce Ghost ОСОБА_2 ..
Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами погасити борг, однак відповідачем такі вимоги було проігноровано.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 9 923 705 грн та судовий збір в сумі 8 000 грн, а усього 9 931 705 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у сумі 368 500 доларів США та судовий збір в сумі 8 000 гривень.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що розписки, надані ОСОБА_2 , не є борговими у розумінні ч. 2 ст. 1047 ЦК України, оскільки не містять умови отримання ним грошових сум у борг, зобов`язання їх повернення та дати отримання коштів.
Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку правовій природі обох розписок, зміст яких не відображає отримання ним грошей в борг, що не породжує боргових зобов`язань перед позивачем.
Адвокат Шевченко М.М. представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що рішення суду відповідає вимогам закону, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягали застосуванню.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року (провадження №6-63цс13) та від 11 листопада 2015 року (провадження №6-1967цс15).
Судом встановлено, що 11 березня 2016 року ОСОБА_1 написав розписку, якою підтвердив наявність у нього боргу перед ОСОБА_2 у сумі 161 000 доларів США. (а.с. 5 т. 1)
Відповідно до розписки від 17 березня 2016 року ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_2 до 01 травня 2016 року грошову суму в розмірі 207 500 доларів США за автомобіль Rolls-Rоyce Ghost. (а.с. 6 т. 1)
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив справжню правову природу розписки від 11 березня 2016 року та встановив, що на підставі вказаного боргового документа між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 161 000 доларів США, не повернуті, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики у розмірі 161 000 доларів США.
Відсутність у розписці від 11 березня 2016 року строку повернення позики не змінює характер спірних правовідносин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцеві вимоги про це.
Щодо розписки від 17 березня 2016 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За положеннями ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути змінений позиковим зобов`язанням. Зміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про зміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Результат системного аналізу ч. 2 ст. 604, ст. 1053 ЦК України дає підстави для висновку, що під новацією необхідно розуміти одну з підстав припинення зобов`язання, яка є домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим між тими ж сторонами. Борг, який виник із договору купівлі-продажу, договору найму (оренди) чи з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.
Новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.
Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов`язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.
Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформляється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов`язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов`язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики; дійсність первинного зобов`язання.
Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №340/385/17 (провадження №14-495цс19).
Судом встановлено, що у розписці від 17 березня 2016 року відсутні умови про те, що зобов`язання за нею є новацією боргу за первинним зобов`язанням, з якого виник обов`язок сплатити вартість автомобіля Rolls-Rоyce Ghost. 
У матеріалах справи відсутні докази підтвердження наявності первинного зобов`язання щодо автомобіля Rolls-Rоyce Ghost.
У розписці від 17 березня 2016 року відсутній факт домовленості сторін щодо заміни попереднього зобов`язання новаційним.
У суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що він особисто  17 березня 2016 передав готівкову валюту відповідачу.
Отже, судом першої інстанції правильно зазначено, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. 1053 ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення коштів за розпискою від 17 березня 2016 року суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникли договірні правовідносини з позики, які відповідачем виконані не були. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право   позивача  булопорушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд  першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.                                                                          

 
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                      О.І. Сліпченко

                                                                                                 Л.П. Сушко