Ухвала
Іменем  України
 
21 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 201/10069/21
провадження № 61-2991ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_3 , Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2021 року   ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, Дніпропетровської обласної прокуратури,  ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, Мішуровського В. В., Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог за позовом ОСОБА_1 до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у цивільній справі № 201/10069/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, Мішуровського В. В., Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року виправлено описку в першому абзаці резолютивної частини ухвали судді Ткаченко Н. В. від 11 жовтня 2021 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі № 201/10069/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, виклавши його в наступній редакції: «Прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у цивільній справі №201/10069/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди».
Не погоджуючись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження, представник  ОСОБА_1 - адвокат Негольшов С. М. звернувся з апеляційною скаргою, посилаючсиь на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.  
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі залишено без змін.
02 квітня 2022 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Негольшов С. М. надіслав на електронну пошту Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.  
В обґрунтування касаційної скарги представник ОСОБА_1 зазначав, що ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року винесені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, заявник вказав, що суди попередніх інстанцій, нехтуючи принципом верховенства права та не керуючись завданнями цивільного судочинства, не дотримались вимог частини першої статті 6, частин першої-четвертої статті 10, частини п'ятої статті 12, частин першої, третьої статті 13, частини п'ятої статті 186 та частин першої-четвертої статті 263 ЦПК України під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, у зв'язку з чим неправосудно відмовили ОСОБА_1 у відкритті провадження стосовно одного з відповідачів. Також, на думку, заявника, суди не розглянули та не взяли до уваги всі фактичні та правові складові справи, що об'єктивно мали значення для її вирішення, не надали оцінку кожному наданому доказу, не виклали у своїх судових рішеннях в достатній мірі мотиви, на яких вони ґрунтуються. 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав. 
За приписамичастини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частиною одинадцятою статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174, 1176 ЦК України.
Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.
Закони України не передбачають можливості розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (не вчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України) стосуються як позовів, як не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного чи адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України. Зокрема, коли предметом позову є дії чи бездіяльність суду/судді, які не пов`язанізі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, що має на меті прийняття акта органом судової влади. Інакше кажучи, це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 454/3208/16-ц.
Отже, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Кіровського  районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відмовив у відкритті провадження у справі в цій частині на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваних судових рішень.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_2 , Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_3 , Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко