ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

31 травня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11006/21
Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/437/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                   головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                   суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
                                   секретар: Зіньковець О.О.      
Заявник: ОСОБА_1 
Заінтересована особа: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 
Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене об 11 год. 50 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 13 грудня 2021 року,        
                                В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці поживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 . Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі. Заявниця вказувала, що під час спільного проживання ОСОБА_2 підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, постійно приходив додому в стані алкогольного сп`яніння та провокував конфліктні ситуації, внаслідок чого заявниця декілька разів викликала поліцію. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 лютого 2020 року шлюб між сторонами розірвано. За доводами ОСОБА_1 , колишній чоловік продовжує вчиняти протиправні дії, не залишає її у спокої, продовжуючи з`являтися до місця її проживання у стані алкогольного сп`яніння та вчиняти як словесні конфлікти, так і застосовувати фізичну силу. З огляду на викладені обставини, заявник вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2021 року заяву задоволено; видано обмежувальний припис на строк шість місяців стосовно ОСОБА_2 , яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження його прав: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 . Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі та потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Заінтересована особа вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті та долученні до матеріалів справи документів, наданих в судовому засіданні, не дослідивши в повному обсязі обставини справи, не з`ясувавши чи дійсно існують підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та взагалі чи дійсно в діях ОСОБА_2 є факт вчинення домашнього насильства, видав обмежувальний припис та позбавив ОСОБА_2 власного житла. Так, в судовому засіданні 08 грудня 2021 року було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження позиції заінтересованої особи: копія характеристики від сусідів, копія характеристики КП «Деснянське», копія ухвали Деснянського районного суду м.Чернігова на підтвердження факту розгляду судом питання про поділ майна між колишнім подружжям та копія договору купівлі-продажу квартири. Заінтересована особа вважає, що оскільки дана справа розглядалася в порядку окремого провадження і сторонами в ній є заявник та заінтересована особа, а стаття 83 ЦПК України не містить такого учасника процесу як заінтересована особа, то з цього випливає, що цивільне процесуальне законодавство не встановлює обов`язку для сторони зацікавленої особи (в справах окремого провадження) заздалегідь надсилати докази стороні заявника. Також ОСОБА_2 вважає, що приєднані до заяви самі лише копії заборонних приписів не можуть бути підставою для встановлення факту вчинення домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і вони не обґрунтовують вимог заявниці щодо застосування до ОСОБА_2 такого жорстокого обмежувального заходу як заборона протягом 6 місяців перебувати в місці свого проживання та наближатися до нього. Заінтересована особа посилається, що з наданих заявницею фото не зрозуміло, за яких обставин вони були зроблені, що передувало подіям до моменту фіксації стану квартири, зображених на фото. ОСОБА_2 заперечує свою причетність до зафіксованих на фото обставин, а єдине, в чому він зізнається, так це в тому, що одного разу він в процесі сварки із заявницею дійсно пошкодив навісну стелю. За доводами заінтересованої особи, поданою заявою не доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування стосовно нього обмежувального припису. ОСОБА_2 звертає увагу на той факт, що адреса проживання ОСОБА_1 була спільною адресою проживання її разом із ОСОБА_2 та їх трьома синами, квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя, а тому заборона перебувати у вказаній квартирі порушує право користування ОСОБА_2 своєю власністю.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено і сторони не заперечують, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 лютого 2020 року.
Зазначаючи про те, що ОСОБА_2 вчиняє проти ОСОБА_1 протиправні дії, з`являється до місця проживання колишньої дружини у стані алкогольного сп`яніння та вчиняє словесні конфлікти і застосовує фізичну силу, ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту наведених норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 до своєї заяви надала вісім термінових заборонних приписів стосовно кривдника. Так, 05 березня 2021 року органом поліції було винесено терміновий заборонний припис про зобов`язання ОСОБА_2 залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборону на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 6 діб з 05 по 11 березня 2021 року. Аналогічні термінові заборонні приписи були винесені 21 березня, 06 квітня, 25 квітня, 01 червня, 21 липня, 26 липня, 27 липня 2021 року (а.с.9-16). 
Терміновий заборонний припис стосовно кривдника є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству. Він виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення - ч.1 ст.25 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Відповідно до пунктів 3, 10 Розділу II Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 01 серпня 2018 року №654, під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення. Під час винесення припису в ньому зазначається, зокрема форма(и) домашнього насильства та стислий зміст правопорушення.
Згідно з наданими суду терміновими заборонними приписами ОСОБА_2 вчиняв до ОСОБА_1 психологічне насильство, виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, вчиняв умисні дії фізичного характеру, які полягали у стусанах, штовханнях.
Також стороною заявника надано фотокопії квартири із вчиненими руйнуваннями.
Здійснивши оцінку наданих заявницею доказів як кожного окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 і видачу обмежувального припису на строк шість місяців стосовно ОСОБА_2 .
При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що термінові заборонні приписи виносилися органом поліції систематично, як правило декілька разів на місяць. Тобто, незважаючи на існування попереднього припису, кривдник знову вчиняв правопорушення стосовно постраждалої особи. Тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення ОСОБА_2 насильства щодо ОСОБА_1 , що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що заявницею не доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування щодо ОСОБА_2 обмежувального припису. 
Застосований судом захід є пропорційним вчиненому заінтересованою особою правопорушенню.
Факт оскарження термінових заборонних приписів у суді не свідчить про їх незаконність і не спростовує зафіксовані в них відомості щодо вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, а факт наявності неприязних відносин між колишнім подружжям не свідчить про наявність у ОСОБА_2 права на вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_1 . Крім того, суду не надано доказів такого оскардження.
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, заперечуючи щодо завдання руйнувань у квартирі саме ним, зізнається в тому, що він одного разу в процесі сварки з заявницею дійсно пошкодив навісну стелю, чим фактично підтверджує, що під час конфліктної ситуації може завдати пошкодження оточуючим його речам, відповідно не виключається можливість завдання ним пошкоджень, зафіксованих на інших фотокопіях. Проте, надані фотокопії не є єдиними доказами вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства і їм надано оцінку разом з іншими доказами.
Посилання заінтересованої особи на те, що суд необгрунтовано відмовив у прийнятті та долученні до матеріалів справи наданих в судовому засіданні його представником документів, не заслуговують на увагу.
Вбачається, що розгляд судом справи про видачу обмежувального припису відбувається в окремому провадженні.
Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. 
Згідно із ч.ч.1, 9 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. 
Частиною 3 статті 42 ЦПК України встановлено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.
З аналізу зазначених норм права вбачається, що учасники справи, зокрема і заінтересовані особи під час розгляду справ окремого провадження повинні заздалегідь надсилати копії наданих ними до суду доказів іншим учасниками справи і надавати суду докази на підтвердження такого надсилання, а у випадку порушення вказаного порядку суд не бере до уваги такі докази. 
Частиною 2 статті 294 ЦПК України встановлено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази, однак це не є обов`язком суду.  
Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 , що матеріали справи не містять доказів стосовно того, хто є ініціатором конфлікту, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку суду перевіряти таку інформацію. 
Не можуть бути прийняті судом до уваги посилання заінтересованої особи на порушення його права користування своєю власністю, оскільки ОСОБА_2 не надано належних доказів, що він є власником квартири АДРЕСА_2 . При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в даному випадку пріоритет надається безпеці постраждалої особи, якою є ОСОБА_1 . Крім того, суд враховує, що незабаром спливає строк дії виданого обмежувального припису.
Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 1 червня 2022 року.

Головуючий:                                                             Судді: