ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 травня 2022 року           справа №200/9010/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдар А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу   Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі  № 200/9010/21 (головуючий І інстанції Зеленов А.С.)   за позовом   Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів   до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Промспецсервіс" про   стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,- 

                                                          УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича фірма “Промспецсервіс” на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 56 149,41грн та пеню у розмірі 999,47 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач порушив вимоги ч. 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України “Про зайнятість населення”, Порядку подання форми звітності № 3- ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05.12.2016 року № 1476), що полягає у не створенні та не інформуванні центру зайнятості про наявність вільних робочих місць саме для осіб з інвалідністю в період 2020 року в кількості 1 робочого місця.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
За унормуванням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідачем не вживались заходи щодо виконання нормативу робочих місць за допомогою служби зайнятості. 
Норми щодо працевлаштування осіб з інвалідністю будуть вважатися виконаними, якщо такі особи пропрацюють на підприємстві не менш ніж 6 місяців звітного року.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича фірма  Промспецсервіс” зареєстроване в якості юридичної особи за ідентифікаційним кодом юридичної особи 39178846, за адресою: вул. Купріна, буд.7, кв. 75, м. Маріуполь, 87537.
02.02.2021 на адресу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від Відповідача надійшов звіт форми №10-ПОІ “Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік”.
Відповідно до звіту форми №10-ПОІ за 2020 рік ТОВ “Науково-виробнича фірма  Промспецсервіс” середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (рядок 01) у 2020 році - 14 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 1 особа (з них за статтю 0 чоловік та 1 жінка; за місцем проживання фактично проживають у місті 0 чоловіків та 1 жінка; за місцем проживання фактично проживають у сільських населених пунктах та селищах - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 18 до 35 років - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 36 до 60 років - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком понад 60 років - 0 чоловіків та 1 жінка); кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” (рядок 03) - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників (рядок 04) 873,9 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника (рядок 05) 62,4 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (рядок 06) - (прочерк) (а.с.10)
26.05.2021  відділення Фонду направило запит до ГУ ПФУ у Донецькій області щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників ТОВ “Науково-виробнича фірма  Промспецсервіс” (а.с.18). 
За інформацією ГУ ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно страхувальника ТОВ  “Науково-виробнича фірма  Промспецсервіс”  на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма №Д4) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила:
за січень 2020 року складала 3 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за лютий 2020 року складала 3 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за березень 2020 року складала 5 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 4 особи, з яких 0 осіб з інвалідністю; за травень 2020 року складала 11 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за червень 2020 року складала 16 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за липень 2020 року складала 24 особи, з яких 0 осіб з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 26 осіб, з яких 0 осіб з інвалідністю; за вересень 2020 року складала 24 особи, з яких 0 осіб з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 28 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за листопад 2020 року складала 28 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за грудень 2020 року складала 31 особу, з яких 1 особа з інвалідністю (а.с.19).
28.05.2021 відділенням Фонду було направлено запит до Маріупольського міського центру зайнятості №03-13/713 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою №3-ПН, інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю (а.с.16).
23.06.2021 р. на адресу відділення Фонду надійшла відповідь на зазначений запит №07/2261/06-16/21 від 18.06.2021 з якої вбачалося, що відповідач протягом 2020 року не надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти формою №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)”, тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися (а.с.17).  
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у 2020 році виконано норматив робочих місці, оскільки середньооблікова чисельність працівників відповідача складала 14 осіб, при цьому у відповідача працювала одна особа з інвалідністю, що підтверджується матеріалами справи. 
Оцінка суду. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” (далі - Закон № 875-ХІІ).
Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною першою статті 19 Закону №875-XII визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
За приписами частини третьої статті 19 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.
За унормуванням частин п`ятої, одинадцятої статті 19 Закону № 875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною 1 цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначаються виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.
Згідно абзацу 1 статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів та інформації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 “Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі - Порядок №70).
За правилами частини другої статті 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №70 інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
У відповідності до вимог пункту 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді.
Відповідно до пункту 9 Інструкції щодо заповнення форми звітності №10-ПОІ (річна) “Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю”, затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України 27 серпня 2020 року №591 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2020 р. за №1007/35290, дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, застосовується правило заокруглення до цілого: якщо після коми число від 1 до 4, заокруглення відбувається в бік зменшення, від 5 до 9 - в бік збільшення.
Таким чином, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №809/750/17.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 “Про затвердження форми звітності №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” та Порядку її подання” (далі - Наказ №316), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за №988/23520, затверджені форма звітності №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)” та Порядок подання форми звітності №3-ПН “Інформація про попит на робочу силу (вакансії)”.
Згідно з пунктом 2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН (у редакції, що діяла до 07.02.2017) форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Пунктом 5 розділу І вказаного Порядку (у редакції, що діє з 07.02.2017) визначено, що форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
При цьому у пункті 4 розділу І вказаного Порядку закріплено, що актуальність зазначених у формі №3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону).
Отже, виконанню відповідними органами обов`язку працевлаштовувати осіб з інвалідністю повинно передувати вжиття підприємством необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать, зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та інформування названих органів про наявність таких вакантних посад.
Матеріали справи свідчать, що  у 2020 році середньооблікова чисельність працівників відповідача, складала 14 осіб. 
При цьому, у відповідача працювала одна особа з інвалідністю, що також підтверджується матеріалами справи.
Суд не приймає посилання апелянта, що відповідачем не виконані умови нормативу, оскільки вказана особа пропрацювала на підприємстві менш ніж 6 місяців звітного року, з огляду на те, що на підприємстві відповідача у звітному році до липня 2020 року працювало лише 8 осіб, що не передбачало обов`язку працевлаштування особи з інвалідністю. 
Після спливу звітного період (липень 2020 року), 05.08.2020 року відповідачем був виданий наказ про створення робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. 
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази направлення на працевлаштування таких осіб та доказів відмови у працевлаштуванні.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач за 2020 рік виконував норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушень збоку відповідача, за які передбачене застосування позивачем адміністративно-господарських санкцій.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено п. 6, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі  № 200/9010/21 – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі  № 200/9010/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 30 травня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 30 травня 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                 І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                      А.В. Гайдар

                                                                                                                   Е.Г. Казначеєв