ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" квітня 2022 р.                                                Справа №926/4474/21

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                         Бойко С.М.,
суддів:                                                                                 Бонк Т.Б.,
                                                                                          Якімець Г.Г.,
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянув апеляційну скаргу Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21.02.2022 
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.10.2021 судді Байталюка В.Д., повний текст рішення складено 26.04.2022
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут"
до відповідача Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області
про стягнення заборгованості в сумі 34287,92 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут"  (58018, м. Чернівці, вул. Воробкевича Сидора, 1А, код ЄДР 39584988) звернулося з позовом до Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (Чернівецький район, с. Юрківці, вул. Центральна, 36, код ЄДР 04418653), в якому просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 11306,17 грн. 3 % річних в сумі 942,18 грн. інфляційні в сумі 2363,74 грн та штраф 10 % в сумі 19975,83 грн. за неналежне виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
рішенням Господарського суду Чернівецької області від 13.10.2021 позов  товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівцігаз Збут"  до Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про стягнення заборгованості в сумі 34287,92 грн. задоволено, в тому числі пеню в сумі 11306,17 грн. 3 % річних в сумі 942,18 грн. інфляційні втрати в сумі 2363,74 грн. 10 % штрафу в сумі 19975,83 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги відповідача
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та  прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. 
Узагальненні доводи апеляційної скарги відповідача 
Апелянт вказав, що до договору на постачання природного газу укладено додаткові угоди, відповідно до яких збільшували ціну газу. Однак, зміна газу в сторону збільшення за одиницю товару, на думку апелянта є необгрунтованою. Відтак, апелянт рахує дані додаткові угоди нікчемними, а розрахунок за поставлений газ повинен здійснюватись за ціною, вказаною в основному договорі про постачання природного газу. Таким чином, на думку апелянта, за результатами укладання та виконання додаткових угод, які є нікчемними, позивач безпідставно отримав 141806,96 грн. Про стягнення даної суми апелянтом заявлено окремий позов.  
Також, апелянтом заявлено клопотання про зупинення розгляду справи №926/44/74/21 на час розгляду справи ;926/4050/21 Господарським судом Чернівецької області. 
Дане клопотання апелянт обгрунтовує тим, що під час розгляду справи 926/4050/21 будуть встановлені обставини справи, які в подальшому можуть вплинути на його права та обов`язки по справі 926/4474/21, що приведе то зміни суми прострочки платежу.
Розглянувши дане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне. 
Відповідно до п. 5 ч. 1  ст. 227 Господарського процесуального кодексу України  (далі -ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Сама по собі взаємопов`язаність двох справ не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у справі.
Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.
При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Згідно з п. 4 ч. 1  ст. 229 ГПК України  провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої  статті 227 цього Кодексу  - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд має можливість самостійно встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, без зупинення справи до розгляду справи №926/4050/21. 
04.04.2022 року надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження. 
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 
14.03.2022 року ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито провадження за апеляційною скаргою Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 21.02.2022 на рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.10.2021.
Відповідно до ч.2 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України до відкриття апеляційного провадження учасники справи мають право подати заперечення проти відкриття апеляційного провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, дане заперечення надійшло до суду вже після відкриття провадження у справі, відтак колегія суддів залишає його без розгляду.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини. 
23.07.2018 між сторонами був укладений договір N 41EBChrZ246-18 на постачання природного газу для потреб споживачів, що не є побутовими (надалі Договір).
Згідно з пунктом 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ (надалі газ) (код за Державним класифікатором продукції та послуг  ДК 021:2015  09120000-6 Газове паливо (Природний газ)) у необхідних для Споживача обсягах, а Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати Постачальнику вартість газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Згідно з пунктом 11.1 Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 23.07.2018 до 31.12.2018, а в частині проведення Споживачем розрахунків до їх повного здійснення.
Згідно з пунктом 11.2 Договору, договір вважається продовженим на строк, достатній для проведення Споживачем процедури закупівлі на наступний календарний рік в порядку та розмірі, передбачених Законом. При цьому, у разі необхідності зміни Споживачем планових обсягів постачання газу на продовжений строк. Споживач, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного календарного року, надає Оператору ГРМ та Постачальнику письмову пропозицію щодо зміни планових обсягів постачання газу, а сторони можуть після цього внести відповідні зміни в частині зміни планових обсягів постачання газу на продовжений строк до Додатку N 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною. У разі незабезпечення проведення Споживачем процедури закупівлі, обсяг газу оплачується Споживачем відповідно до п. 1.8 цього Договору.
Отже, позивачем вірно зазначено, що зобов`язання за Договором були чинними (дійсними) в 2018 року та частково (в частині оплати) в 2019 році.
Згідно з пунктом 3.2 Договору, ціна газу становить 6666,67 грн за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1333,33 грн. всього з ПДВ 8000,00 грн.
Згідно з пунктами 3.3, 3.4 Договору, ціна, зазначена в пункті 3.2 Договору, може змінюватись протягом дії Договору шляхом повідомлення Споживача Постачальником про відповідну зміну ціни. При цьому, кожне останнє повідомлення Постачальника скасовує відповідні ціни на газ, вказані в попередніх повідомленнях Постачальника з моменту, вказаному в останньому повідомленні Постачальника. Сторони можуть також за взаємною згодою додатково оформити відповідну додаткову угоду про зміну ціни. У разі непогодження з новою ціною, Споживач в строк не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку наступного місяця поставки газу зобов`язаний: письмово повідомити про це Постачальника, повністю розрахуватись з Постачальником за фактично спожитий газ станом на останній день місяця поставки газу Постачальником по цьому Договору, укласти з Постачальником угоду про припинення дії цього Договору з першого дня відповідного місяця поставки газу, або припинити власне споживання газу в останній день місяця поставки газу Постачальником по цьому Договору із забезпеченням Споживачем виконання процедури опломбування Оператором ГРМ всього газового обладнання Споживача.
При цьому, ціна газу в період дії Договору, в тому числі в 2018 році, змінювалась та узгоджувалась у спосіб, визначений розділом II Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи додатковими угодами до Договору.
Згідно пункту 4.2.1 Договору Споживач сплачує вартість спожитого обсягу газу протягом місяця його споживання пропорційно спожитому щоденно обсягу газу. Оплата може проводитись Споживачем подекадно або в інші строки протягом місяця споживання, але не пізніше останнього числа цього місяця. Остаточний розрахунок за спожитий обсяг газу протягом попереднього розрахункового місяця Споживач проводить не пізніше 05 числа місяця, наступного за місяцем споживання газу за ціною, зазначеною Постачальником в акті приймання-передачі природного газу за цей період. У разі відсутності інформації про зміну ціни газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати, Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діє на дату здійснення оплати. При цьому, у випадку зміни Постачальником ціни після проведення Споживачем оплати, сплачені Споживачем кошти зараховуються в оплату вартості газу по ціні, зміненої Постачальником, який проводить Споживачу відповідний перерахунок вартості газу за зміненою ціною. Сторони можуть в порядку, визначеному пунктом 2.9.7 цього Договору додатково (в т. ч. для забезпечення Споживачем процедури закупівлі відповідного обсягу газу) оформити рахунок-акт визначення договірних обсягів газу.
У відповідності до умов Договору за період вересень-грудень 2018 року позивач передав відповідачу у власність природний газ в загальному обсязі 57,983 тис.куб.м. на загальну суму 816329,58 грн. що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу за відповідний період.
Частину заборгованості в сумі 619751,27 грн. відповідач сплачував з порушенням строків в 2018 році наступним чином:
-Платіжне доручення N 61 від 03.10.2018 на суму 4721,39 грн.;
-Платіжне доручення N 108 від 07.12.2018 на суму 4108,31 грн.;
-Платіжне доручення N 109 від 07.12.2018 на суму 32 000,00 грн.;
-Платіжне доручення N 90 від 07.12.2018 на суму 96 678,61 грн.;
-Платіжне доручення N 169 від 07.12.2018 на суму 182 462,96 грн.;
-Платіжне доручення N 169 від 07.12.2018 на суму 185 000,00 грн;
-Платіжне доручення N 188 від 22.12.2018 на суму 114 600,00 грн.
Іншу частину заборгованості в сумі 196758,31 грн відповідач сплачував з порушенням строків в 2019 році наступним чином:
-Платіжне доручення N 7 від 11.02.2019 на суму 6300,00 грн.;
-Платіжне доручення N 29 від 11.02.2019 на суму 86800,00 гри.;
-Платіжне доручення N 2 від 11.02.2019 на суму 103658,31 грн.
Викладене підтверджується наданими позивачем копіями виписки банківських платежів, а факт несвоєчасної оплати відповідачем за спожитий газ у судових засіданнях представником відповідача не заперечувався.
Всі оплати, здійснені відповідачем за поставлений позивачем природний газ, сторони зараховували в сплату заборгованості на виконання позивачем зобов`язань по договору N 41EBChrZ246-18 від 23.07.2018 та по договору N 114104ВМ15ЕВ016 від 17.02.2016, що також підтверджується двостороннім Актом звіряння взаємних розрахунків від 10.01.2019 за період 2018 року.
Згідно з пунктом 6.2.1 Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів сплачує додатково штраф в розмірі десять відсотків від суми простроченого платежу. Крім того, Споживач зобов`язаний сплатити на користь Постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Згідно з пунктом 10.2 Договору Сторони домовились, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю у десять років, а пеня та штраф нараховується Споживачу протягом десяти років, що передують моменту звернення з позовом.
За період прострочення оплати наданих позивачем послуг з постачання природного газу відповідачу за неналежне виконання зобов`язань нараховано пеню в сумі 11306,17 грн. 3 % річних в сумі 942,18 грн. інфляційні в сумі 2363,74 грн та штраф 10 % в сумі 19975,83 грн.
Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача становить 34287,92 грн згідно наданого розрахунку позивача.
3.Норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Згідно з  статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами  статті 525 Цивільного кодексу України  одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини першої  статті 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша  статті 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до  статті 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 174 Господарського кодексу України  унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.
Відповідно до  статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини першої  статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 Цивільного кодексу України  встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої  статті 265 Господарського кодексу України  за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами першою та другою  статті 712 Цивільного кодексу України  передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі  статтею 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень  статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно вимог  статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною другою  статті 625 Цивільного кодексу України  унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною шостою  статті 231 Господарського кодексу України  передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
При цьому судом враховується, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою  статтею 627 Цивільного кодексу України. А тому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить  статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі  статтею 549 Цивільного кодексу України  пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до  статті 230 Господарського кодексу України  видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Наведена правова позиція також викладена у  постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі N 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі N 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі N 910/6046/16, від 21.05.2018 по справі N 911/1967/17, від 25.05.2018 у справі N 922/1720/17 та від 09.07.2018 у справі N 903/647/17.
Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Частиною першою  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
4.Висновок суду по суті позову.
Судом встановлено, що позивач надав відповідачу відповідно до Договору послуги з постачання природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі.
Відповідач в установлений договором строк не сплатив вартість спожитого газу. Оскільки, заборгованість сплачена з порушенням строків, встановлених сторонами у Договорі, то позовні вимоги є обґрунтованими.
Відповідно до пункту 6.2.1 Договору за порушення строків оплати з відповідача правильно стягнуто судом першої інстанції пеню за період з 06.11.2018 по 11.02.2019 в сумі 11306,17 грн та 10 % штрафу у сумі 34287,92 грн.
На підставі  статті 625 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції за прострочення строків виконання грошового зобов`язання з відповідача правильно стягнуто 2363,74 грн інфляційних втрат та 942,18 грн 3 % річних за період з 06.11.2018 по 11.02.2019 згідно наявного в матеріалах справи розрахунку.
Вирішуючи питання нарахування штрафних санкцій за Договором, суд не приймає заперечення відповідача, про безпідставність включення до бази нарахування податку на додану вартість, оскільки предметом спірних відносин виступає товар, вартість якого визначена з урахуванням ПДВ.
5.Щодо зменшення штрафних санкцій.
Статтею 233 Господарського кодексу України  передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя  статті 551 Цивільного кодексу України).
При вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій, суд, крім розміру збитків, повинен також враховувати: ступінь виконання зобов`язання, майновий стан сторін, не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, тобто суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Суд також може зменшити розмір штрафних санкцій у разі наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а є його правом і виключно у виняткових випадках.
Зважаючи на обставини справи, те, що: відповідач вчасно не оплатив поставлений йому обумовлений Договором природний газ, не пояснюючи суду причин порушення договірних зобов`язань, що не відповідає договірним умовам, а також не надавши суду відповідних доказів про причини невчасної оплати природного газу; навіть суттєві штрафні санкції на які погодився відповідач схвалюючи умови Договору, не стали пересторогою для нього від порушення договірних зобов`язань; суд не вважає обставини наведені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій винятковими, та такими, що дають підстави для зменшення стягуваних штрафних санкцій.
6.Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частини першої  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи обґрунтованість позову, судовий збір в розмірі 2270 грн. відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо нікчемності додаткових угод спростовуються  презумпцією укладених угод між сторонами. Так в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця означає, що вчинений правочин вважається   правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. 
Статтею 277 ГПК України    передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції відповідає як нормам матеріального так і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).
Відповідно до    ст. 73 ГПК України    доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судові витрати.
Статтею 123 ГПК України  встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3  405,00 грн.,  що підтверджено платіжним дорученням № 12 від 16.02.2022.
У відповідності до приписів  ст. 129 ГПК України, враховуючи відмову від задоволення апеляційної скарги, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.10.2021 у справі №926/4474/21 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя:                                                             С.М. Бойко

Судді:                                                                                Т.Б. Бонк
                    
                                                                                          Г.Г. Якімець