УХВАЛА

28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 160/15440/20
адміністративне провадження № К/9901/29931/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі №160/15440/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії і стягнення недоплаченої суддівської винагороди,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, у якому просив суд:
1) визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмеження нарахування у сумі: 47320 грн;
2) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин другої, третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року до 30 квітня 2020 року;
3) допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено повністю:
1) визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно із застуванням обмеження нарахування у сумі: 47320 грн;
2) зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин другої, третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року у сумі: 163313,55 грн;
3) допущено до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року і у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 11 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2021 року визнані неповажними підстави пропуску позивачем строку на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року, а касаційну скаргу залишено без руху.
Для усунення недоліків скарги Суд установив позивачу десятиденний строк і запропонував йому подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, де вказати інші підстави пропуску з наданням відповідних доказів їхньої поважності.
Копія указаної ухвали двічі надсилалася скаржнику засобами поштового зв`язку (5 жовтня 2021 року і 13 січня 2022 року). Однак поштові відправлення не були вручені та повернулися до Суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
28 лютого 2022 року скаржник подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, надіславши його електронною поштою з використанням електронного цифрового підпису.
Одночасно з цим, скаржник зазначив, що копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху він отримав 16 лютого 2022 року, тож клопотання подане  у перший робочий день після закінчення десятиденного строку, відведеного для усунення недоліків скарги.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження і вирішуючи клопотання про його поновлення, колегія суддів виходить з такого.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду прийнята 27 квітня 2021 року, її повний текст складеного того ж дня.
25 червня 2021 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду від 6 липня 2021 року вказана скарга була повернута позивачу через відсутність у ній підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
11 серпня 2021 року скаржник повторно подав касаційну скаргу, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження понад 3 місяці.
Поставивши питання про поновлення цього строку, скаржник обґрунтовував поважність підстав його пропуску тим, що копія постанови апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року на його адресу не надходила.
Відхиляючи ці аргументи, Суд в ухвалі від 27 серпня 2021 року зауважив відсутність доказів, які б свідчили про ненаправлення апеляційним судом копії судового рішення на адресу позивача. Також Суд вказав на неподання позивачем доказів звернення до Третього апеляційного адміністративного суду з метою отримання відповідної копії судового рішення. Зрештою Суд зазначив, що у Єдиному державного реєстрі судових рішень указана постанова була оприлюднена 29 квітня 2021 року, а відтак у скаржника було достатньо часу для своєчасного звернення з касаційною скаргою в межах строку, встановленого статтею 330 КАС України.
На основі цих обставин і міркувань Суд визнав неповажними підстави пропуску позивачем строку на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року.
У клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, яке позивач подав у порядку усунення недоліків касаційної скарги, останній повторно стверджує, що копія оскаржуваної постанови йому не була вручена. 
Одночасно з цим, скаржник зазначає, що оприлюднення судового рішення у відповідному реєстрі не замінює обов`язку його вручення. Також указує на те, що він не зміг виявити оскаржувану постанову у реєстрі через службову завантаженість. Зрештою наголошує на тому, що первинну касаційну скаргу подав без значного порушення процесуального строку.
На цій основі скаржник просить визнати поважними причини пропуску цього строку й поновити його.
У цьому контексті Суд повторно зауважує, що для поновлення указаного процесуального строку скаржник має надати докази отримання (неотримання) оскаржуваного судового рішення, а однієї лише вказівки на порушення судом апеляційної інстанції приписів частини другої статті 329 КАС України недостатньо для поновлення цього строку.
Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
З огляду на це, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин. 
Залишаючи касаційну скаргу без руху, в ухвалі від 27 серпня 2021 року Суд зазначив, що скаржник повинен надати докази направлення (не направлення) оскаржуваного судового рішення апеляційним судом на його адресу (докази звернення до Третього апеляційного адміністративного суду для отримання відповідної копії судового рішення або довідки суду першої інстанції про отримання такого судового рішення позивачем наручно із вказівкою, що таке рішення судом апеляційної інстанції йому не надсилалось).
Під час усунення недоліків касаційної скарги позивач подібних доказів Суду не надав і з цього приводу ніяких доводів і пояснень у клопотанні не висловив. 
Натомість скаржник послався на причини пропуску строку, які є аналогічні тим, що були зазначені у касаційній скарзі і визнані Судом неповажними. Нових доказів у підтвердження раніше зазначених обставин скаржник не надав.
Зважаючи на це, Суд не вбачає підстав для висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року.
Крім цього, Суд звертає увагу на те, що згідно з приписами статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії).
У рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у справі №640/2371/20.
До цього ж, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. 
Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
Зрештою статтею 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
За приписами статті 4 цього Закону судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року була оприлюднена у цьому реєстрі 29 квітня 2021 року. Проте первинна скарга була подана лише 25 червня 2021 року, а повторна - 11 серпня 2021 року.
Такий проміжок часу не можна назвати «незначним», як про це стверджує скаржник. Загалом наведені аргументи у цій частині клопотання не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку касаційного оскарження. Тож Суд вважає, що у скаржника було достатньо часу для подання касаційної скарги в межах встановленого статтею 330 КАС України строку.
Зрештою Суд враховує тривалість строку пропущеного строку - майже 3,5 місяці з дня ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, причини повернення первинної скарги і недоведеність скаржником непереборних обставин.
Зваживши указані обставини і правові аспекти справи, Суд дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження є неповажними.
Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
Оскільки касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені підстави для його поновлення є неповажними, то у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись статями 248, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску строку  ОСОБА_1 на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі №160/15440/20.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі №160/15440/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
Л.О.          Єресько
В.М.          Соколов,
Судді Верховного Суду