П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
29 липня 2022 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 725/4224/20
провадження №22-ц/822/2/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.
секретаря Тодоряка Г.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 

відповідач  ОСОБА_2 

апеляційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року, головуючий у першій інстанції Нестеренко Є.В.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у вересні 2020 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Посилалася на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 7310136600:33:002:1017, яка розташована по АДРЕСА_1 . 

Зазначала, що власник суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 у квітні 2020 року звела на земельній ділянці по АДРЕСА_1 металеву огорожу на бетонному фундаменті, чим самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0041 га.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ковальського С.Й., ОСОБА_3 від 26 серпня 2020 року №572-ДК/447 АП/09/01-20 встановлено самовільне зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 власницею суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом встановлення металевої огорожі на бетонному фундаменті. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки, яка визначена сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 , становить 0,0041 га.

Просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою кадастровий номер 7310136600:33:002:1017, яка розташованої по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самочинно зведених металевої огорожі та бетонного фундаменту.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 позов задоволено, зобов`язано  ОСОБА_2  усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 власністю, а саме у користуванні належною  ОСОБА_1   на праві власності земельною ділянкою, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самочинно зведених металевої огорожі та бетонного фундаменту.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дубець М.О., про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 січня 2021 року залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не виконання ОСОБА_1 пропозиції Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 12 червня 2020 року замовити роботи з проведення кадастрової зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відповідно до збірного плану землекористувань земельних ділянок, який є додатком до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ковальського С.Й., ОСОБА_3 від 26 серпня 2020 року №572-ДК/447 АП/09/01-20, порушення меж земельних ділянок мають місце зі сторони ОСОБА_2 та інших суміжних землекористувачів.

ОСОБА_1 не надано офіційного визначення розміру самовільно зайнятої ОСОБА_2 земельної ділянки.

Вважає, що порушення ОСОБА_2 умов землекористування підлягає встановленню після винесення в натурі суміжної межі та її закріплення межовими знаками. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 . просиnm апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції  керувався положеннями ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ч.1 ст.328, ч.1 ст.391 ЦК України, ч.1,2 ст.152, ч.1 ст.212 ЗК України  та вважав, що підлягає захисту право власності ОСОБА_1  на земельну ділянку кадастровий номер кадастровий номер 7310136600:33:002:1017, яка розташованої по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самочинно зведених металевої огорожі та бетонного фундаменту.
На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про доведеність порушення права власності ОСОБА_1  на земельну ділянку кадастровий номер 7310136600:33:002:1017 площею 0,1 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , у зв`язку із самовільним зайняттям земельної ділянки площею 0,0041 га шляхом встановлення металевої огорожі на бетонному фундаменті. 

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 17 грудня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 9919, за яким ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку площею 0,1000 га цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:33:002:1017, яка розташована по АДРЕСА_1 . 

Рішенням Чернівецької міської ради 41 сесії 4 скликання від 16 лютого 2006 року №946 визнано таким, що втратив чинність пункт 7 додатку 3 до рішення виконавчого комітету міської ради від 6 квітня 1999 року №246/8 «Про надання і передачу земельних ділянок, припинення права користування земельними ділянками та внесення змін в раніше прийняті рішення» в частині надання ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,1 га в постійне користування для будівництва житлового будинку та господарських будівель у зв`язку із зміною умов користування землею.

Визнано таким, що втратив чинність Державний акт на право постійного користування землею від 28 липня 1999 року №1189, виданий ОСОБА_6 .

Передано ОСОБА_6 безоплатно у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно Поземельної книги на земельну ділянку за кадастровим номером 7310136600:33:002:0073, відкритої Державним кадастровим реєстратором Заплітним І.Д. 27 квітня 2006 року, внесено зміни 18 грудня 2019 року №005, за якими власник ОСОБА_2 , орган державної реєстрації прав Чернівецький міський нотаріальний округ, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 34687374.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ковальського С.Й., ОСОБА_3 від 26 серпня 2020 року №572-ДК/447 АП/09/01-20 встановлено самовільне зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 власницею суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом встановлення металевої огорожі на бетонному фундаменті. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки, яка визначена сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 , становить 0,0041 га.

За висновками судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 червня 2022 року №122/123/20-29 відповідно до правовстановлюючих документів, які посвідчують володіння і користування земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , порушення меж та накладень земельних ділянок одна на одну, помилок в площі згідно виданих державних актів серія 1-ЧВ №001379 та 1-ЧВ 3000685 не виявлено.

Згідно відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , порушення меж та накладень земельних ділянок одна на одну, помилок у площі в Поземельних книг за кадастровими номерами 7310136600:33:001:1017 та 7310136600:33:001:0073 не виявлено.

Однак, визначити порушення, місце накладення, площу та конфігурацію в натурі (на місцевості) не можливо у зв`язку із не забезпеченням доступу до об`єкту дослідження.

Встановити розташування металевої огорожі на бетонному фундаменті по відношенню до межі між земельною ділянкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не можливо у зв`язку із не забезпеченням доступу до об`єкту дослідження.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
За змістом частини 1, 2 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Представником відповідача Дубець М.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке призначене на 6 липня 2022 року на 11 годину у зв`язку із участю в інших судових засіданнях.
За заявою представника відповідача Дубець М.О. від 24 серпня 2022 року слід надсилати судові повістки, повідомлення в електронному вигляді за допомогою SMS повідомлення на мобільний номер телефону НОМЕР_1 . 
До матеріалів справи приєднано довідку про доставку SMS повідомлення Дубець М.О. 25 червня 2022 року про виклик до суду на 6 липня 2022 року на 11 годину.
Також представником відповідача Дубець М.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке призначено на 29 липня 2022 року на 11 годину 30 хвилин у зв`язку із перебуванням у відпустці.
Додано довідку Ради адвокатів Чернівецької області від 22 липня 2022 року №138 про перебування адвоката Дубець М.О. у відпустці з 28 липня 2022 року по 7 серпня 2022 року. 
З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача Дубець М.О. належним чином повідомлений про розгляд справи апеляційним судом.
Так, згідно із розпискою Дубець М.О. повідомлений 6 липня 2022 року про відкладення розгляду справи на 29 липня 2022 року на 11 годину 30 хвилин.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Ураховуючи, що представник відповідача Дубець М.О. був належним чином повідомлений про судове засідання, є підстави для висновку про належне забезпечення прав відповідача ОСОБА_2 , передбачених законом.
За таких обставин неявка відповідача ОСОБА_2  та представника відповідача  Дубець М.О. не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Відповідно до частини 1, 2 ст.78 ЗК України  право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. 

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Пунктом «б» ст.211 ЗК України встановлена відповідальність за порушення земельного законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок.

На підставі ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.
Встановлено набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:33:002:1017, яка розташована по АДРЕСА_1 , на підставі договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 17 грудня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 9919.

Також ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по 
АДРЕСА_2 площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:33:002:0073.

Відповідно Поземельної книги на земельну ділянку за кадастровим номером 7310136600:33:002:0073, відкритої Державним кадастровим реєстратором Заплітним І.Д. 27 квітня 2006 року, внесено зміни 18 грудня 2019 року №005, за якими власник ОСОБА_2 , орган державної реєстрації прав Чернівецький міський нотаріальний округ, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 17 грудня 2019 року, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 34687374.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр"державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Пунктами 12, 15, 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, встановлено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються достовірними.

Судом встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,1000 га цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:33:002:1017, яка розташована по АДРЕСА_1 , та земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,1 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 7310136600:33:002:0073, яка розташована по АДРЕСА_2 , є суміжними.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ковальського С.Й., ОСОБА_3 від 26 серпня 2020 року №572-ДК/447 АП/09/01-20 встановлено самовільне зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 власницею суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом встановлення металевої огорожі на бетонному фундаменті. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки, визначена сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 , становить 0,0041 га.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Сам по собі факт посилання позивача про наявність накладення земельних ділянок не є доказом фактичного існування накладення та порушення прав позивача, оскільки вказані обставини мають підтверджуватися відповідною експертизою, яка встановить розмір та площу накладання земельних ділянок. 

Вказане підтверджується позиціями Верховного Суду викладеними у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 357/8770/16 ц та постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 372/2650/17.

З огляду на виключне значення експертизи для правильного вирішення справи ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу.

За висновками судової земельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 червня 2022 року №122/123/20-29 відповідно до правовстановлюючих документів, які посвідчують володіння і користування земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , порушення меж та накладень земельних ділянок одна на одну, помилок в площі згідно виданих державних актів серія 1-ЧВ №001379 та 1-ЧВ 3000685 не виявлено.

Згідно відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , порушення меж та накладень земельних ділянок одна на одну, помилок у площі в Поземельних книг за кадастровими номерами 7310136600:33:001:1017 та 7310136600:33:001:0073 не виявлено.

Однак, визначити порушення, місце накладення, площу та конфігурацію в натурі (на місцевості) не можливо у зв`язку із не забезпеченням доступу до об`єкту дослідження.

Встановити розташування металевої огорожі на бетонному фундаменті по відношенню до межі між земельною ділянкою ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 не можливо у зв`язку із не забезпеченням доступу до об`єкту дослідження.
На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із положеннями частини четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.  
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування відповідачем обґрунтованості доводів позивача, оскільки це не звільняє відповідача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

У матеріалах справи відсутні докази, якими спростовуються обставини, встановлені актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ковальського С.Й., ОСОБА_3 від 26 серпня 2020 року №572-ДК/447 АП/09/01-20 щодо самовільного зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 власницею суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом встановлення металевої огорожі на бетонному фундаменті.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність порушення права власності порушення права власності ОСОБА_1  на земельну ділянку кадастровий номер 7310136600:33:002:1017 площею 0,1 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , у зв`язку із самовільним зайняттям земельної ділянки площею 0,0041 га шляхом встановлення металевої огорожі на бетонному фундаменті. 

Доводи ОСОБА_2 , на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо порушення меж земельних ділянок зі сторони ОСОБА_2 та інших суміжних землекористувачів фактично зводяться до наявності іншого спору, який не є предметом розгляду у справі.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не надано офіційного визначення розміру самовільно зайнятої земельної ділянки, спростовуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області Ковальського С.Й., ОСОБА_3 від 26 серпня 2020 року №572-ДК/447 АП/09/01-20, за яким площа самовільно зайнятої земельної ділянки, визначена сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4 , становить 0,0041 га.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що порушення ОСОБА_2 умов землекористування підлягає встановленню після винесення в натурі суміжної межі та її закріплення межовими знаками. 

До матеріалів справи приєднано акт встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі (місцевості) від лютого 1998 року земельної ділянки ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 .

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року залишено без змін, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 10 серпня 2022 року.

Головуючий                                                        Н.Ю. Половінкіна 

Судді А.І. Владичан

О.О. Одинак