ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2022 року	Львів	Справа № 607/15007/21 пров. № А/857/4677/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2022 року про повернення позовної заяви, постановлену головуючим суддею Братасюком В. М. у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Тернопільській області лейтенанта поліції Дмитрієвської Соломії Орестівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

                                                    В С Т А Н О В И В:

13.08.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Тернопільській області лейтенанта поліції Дмитрієвської М. О. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3014729 від 21.08.2020. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2022 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з неповажністю підстав пропуску строку звернення до суду та надано позивачу строк для усунення недоліку шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.02.2022 визнано неповажними підстави пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та повернуто позовну заяву.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неповажність причин пропуску ним строку звернення до суду та повернув позовну заяву, оскільки зі змістом оскаржуваної постанови він ознайомився лише 06.08.2021, а наявний підпис про отримання копії постанови на такій постанові вчинений невідомою особою, для підтвердження чого слід провести почеркознавчу експертизу.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, апеляційний суд відповідно до вимог частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався тим, що зазначені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду є неповажними. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як видно з матеріалів справи, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2022 відповідно до статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано йому десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліку позовної заяви, шляхом надання суду вмотивованої заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням поважних причин його пропуску та доказів на підтвердження цих обставин. Судом першої інстанції зазначено, що вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду з даним позовом, а саме те, що про зміст оскаржуваної постанови позивач дізнався 06.08.2021, після отримання оспорюваного рішення від державного виконавця Бережанського відділу ДВС в Тернопільському районі Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано Франківськ), є неповажними, оскільки копію спірної постанови позивач отримав в день прийняття такої - 21.08.2020, що підтверджується його підписом. А тому початком перебігу десятиденного строку звернення з позовом до суду є 21.08.2020. Зазначено, що доводи позивача про те, що підпис у спірній постанові йому не належить, не підтверджені жодними належними, допустимими та достатніми доказами.
19.01.2022 позивач надіслав на адресу суду заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, яка обґрунтована тим, що для підтвердження неотримання ним копії спірної постанови в день її прийняття слід провести почеркознавчу експертизу, однак, оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення для проведення згаданої експертизи може бути витребуваний лише судом та лише після відкриття провадження у справі.
Зазначені позивачем обставини визнані судом першої інстанції неповажними, у зв`язку з чим позовну заяву повернуто.
Апеляційний суд при вирішенні справи виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частина перша статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини другої якої позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху починається з дня вручення спірного рішення (постанови).
Зазначений в частині другій статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України строк десять днів визнаний законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Встановлення строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Відтак, з дня вручення постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. 
Так, позивач у даній справі оскаржує постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №3014729 від 21.08.2020, копія якої йому була вручена 21.08.2020, що встановлено із наявної в матеріалах справи копії постанови від 21.08.2020, у якій, серед іншого, позивач підтвердив факт її отримання власноручним підписом.
Разом з тим, позовну заяву було подано до суду майже через 1 рік - 13.08.2021, тобто із значним пропуском строку звернення до суду.
Як на причину поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач покликається на неотримання копії оскаржуваної постанови та підробку його підпису на спірній постанові. 
Слід зазначити, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що зазначена позивачем підстава для поновлення строку звернення до суду жодним чином не підтверджена, як і не спростовано справжність його підпису на спірній постанові, так як відсутні докази звернення до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення та відповідного вироку суду.
Що стосується покликання позивача на відмінності в його підписах у спірній постанові та у паспорті громадянина України і пенсійному посвідченні, то апеляційний суд звертає увагу, що в кожному із згаданих документів підпис позивача відрізняється, а для їх ідентифікації недостатньо візуального огляду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача чи третіх осіб. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строку звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, що є підставою для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.
Керуючись статтями 286, 312, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, 

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 лютого 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 607/15007/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 13.05.2022