УХВАЛА

28 липня 2022 року 
м. Київ
справа №420/17362/21
адміністративне провадження № К/990/19119/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,  
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року
у справі №420/17362/21 за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, у якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності ДБР Кравцової Є.О. по ненаданню повного тексту документу - наказу ДБР №238-ос, без відмітки про засвідчення копії документа та з порушенням строку надання інформації на запит;
-          зобов`язати ДБР повторно розглянути запит позивача на інформацію від 19 серпня 2021р. про надання копії наказу №238-ос.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено:
-          визнано протиправною бездіяльність тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності ДБР Кравцової Є.О. щодо ненадання засвідченої копії повного тексту наказу Державного бюро розслідувань від 05 липня 2021 року за №238-ос у п`ятиденний строк з моменту отримання запиту на інформацію ОСОБА_1 від 19 серпня 2021 року;
-          зобов`язано Державне бюро розслідувань повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 19 серпня 2021 року про надання копії наказу від 05 липня 2021 року №238-ос.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково: стягнуто з ДБР за рахунок бюджетних асигнувань ДБР на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1  000 грн.
У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 червня 2022 року рішення суду першої інстанції залишив без змін та відмовив у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року залишено без змін.
На указані постанови апеляційного суду позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 25 липня 2022 року, та зазначив, що судові рішення оскаржуються лише в частині розподілу судових витрат.
Перевіривши матеріали касаційної скарги та зміст ухвалених у цій справі судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до  статті 143 КАС України  суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим,  КАС України  передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 
1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 
2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 
3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).
У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному  статтею 252 цього Кодексу.
Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.
Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове рішення, вирішальним є питання можливості касаційного оскарження рішення по суті спору.
За правилами пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  в редакції, чинній на час подання цієї касаційної скарги, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: 
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відкриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції відніс таку до категорії справ незначної складності і розглянув справу за правилами спрощеного провадження.
З огляду на наведені вище норми законодавства, зважаючи на характер спірних правовідносин, предмет доказування у даній справі, суб`єктний склад її учасників, а також з огляду на неналежність зазначеної справи до категорії справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, ця справа є справою незначної складності.
Згідно з пунктом 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Ураховуючи, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, якою переглянуто додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року, у цій справі з моменту її ухвалення стала невід`ємною частиною основного судового рішення, а основне судове рішення оскаржується в частині розподілу судових витрат, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Аналогічну правову позицію викладено в ухвалах Верховного Суду від 11 квітня 2022 року у справі №560/1124/21, від 17 січня 2022 року у справі №260/4012/20, від 19 січня 2022 року у справі №440/1953/20.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями  252,  328,  333, КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року у справі №420/17362/21.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Судді Верховного Суду