Головуючий у І інстанції  Дубас Т.В.	
Провадження №  22-ц/824/5927/2022	 	 	 	                                            Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
       23 червня 2022 року                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зараз-5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних та договірної пені,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2020 року ТОВ «Зараз-5»звернулося до суду з позовом, в якому просило  стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 42 443 грн. 45 коп., що складається з основної заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 28 296 грн. 80 коп. та додатково нарахованих позивачем на суму основної заборгованості штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 14 146 грн. 65 коп., що складаються з 3% річних, пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ та інфляційного збільшення боргу. 
Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що відповідач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач з 01.03.2016 року є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за №47 від 24.02.2016 року. Цим же рішенням погоджено та введено в дію з 01.03.2016 року тариф на цю послугу. Структура тарифу цим рішенням не затверджувалась.
Відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , від 19.05.2016 року, ТОВ «Зараз-5» визначено управителем цього будинку.
На виконання цього рішення зборів, яке відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417 є обов`язковим для виконання всіма співвласниками багатоквартирного будинку, ТОВ підписало індивідуальні договори зі співвласниками зазначеного багатоквартирного будинку.
26.04.2017 року рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування погоджено та введено в дію відкоригований тариф на послугу утримання будинку та прибудинкової території. Структура відкоригованого тарифу даним рішенням не затверджувалася.
Між сторонами договір про надання послуг з управління будинком не укладався, проте позивач ТОВ «Зараз-5» є управителем багатоквартирного будинку на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , тому відповідач зобов`язаний виконувати рішення зборів, оплачувати надані послуги в повному обсязі, а також був зобов`язаний особисто укласти договір про надання послуг з управління будинком.
При цьому, відповідач користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем з 01.03.2016 року, оплачував їх в повному обсязі до 21.01.2018 року, однак у зв`язку із частковою оплатою послуг з 21.01.2018 року у відповідача поступово почала накопичуватись заборгованість по наданим послугам та виник обов`язок сплатити кошти за отримані послуги згідно встановлених тарифів, зокрема щодо постачання теплової енергії за тарифами, які погоджені та введені в дію органом місцевого самоврядування.
За період з 01.03.2016 року позивач постійно надає житлово-комунальні послуги, як по всьому буд. АДРЕСА_3 , так, зокрема, і до квартири відповідача ОСОБА_1 .
Тобто, TOB «Зараз-5» виконало належним чином свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг у повному обсязі, надавши відповідні послуги своєчасно та у повному обсязі, натомість відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по їх оплаті.
Відповідно до даних бухгалтерського обліку та інформації про особовий рахунок відповідача ОСОБА_1 за період надання послуг з 21.12.2018 року та станом на 17.12.2020 року наявна сума основної простроченої заборгованості перед позивачем в сумі 28 296 грн. 80 коп., що підтверджується відомістю (довідкою) про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, на яку позивач нарахував індекс інфляції, три проценти річних та договірну пеню на загальну суму 14 146 грн. 65 коп., що і просив стягнути з відповідача на свою користь у судовому порядку.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 рокупозов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Зараз-5» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 28 296,80 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 14 146, 65 грн., що складаються з 3 % річних, подвійної облікової ставки НБУ та інфляційного збільшення боргу, а всього 42 443 грн. (сорок дві тисячі чотириста сорок три) гривні 45 коп. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ТОВ «Зараз-5» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 102 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що позивач безпідставно нараховував відповідачу послуги з управління багатоквартирним будинком за ціною - 7,99 грн. за 1 кв.м. замість встановленої за угодою позивача з відповідачем - 6,48 грн. за 1 кв.м. Також, на думку відповідача, позивачем не надано суду будь-яких первинних документів на підтвердження факту надання ним відповідачу та споживання останнім будь-яких житлово-комунальних послуг. При цьому, суд не дослідив обставини щодо відсутності у будинку відповідача прибудинкової території.
Крім того, позивач не наділений правом звертатись з позовом про стягнення заборгованості з постачання теплової енергії, оскільки позивачем за даними вимогами може бути лише ТОВ «КК «Реформа», як виконавець послуги з постачання теплової енергії. 
Судом не взято до уваги порушення, допущені при розрахунку заборгованості з теплової енергії та заборгованості по компенсації втрат теплової енергії на підігрів води. Також, судом невірно застосовано положення ст. 27 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», оскільки звернення до позивача з актом - претензією є правом, а не обов`язком відповідача. Не досліджено судом і правильність нарахування штрафних санкцій, що в сукупності призвело до ухвалення незаконного рішення про стягнення заборгованості.
У відзиві на апеляційну скаргу, підписаному директором ТОВ «Зараз-5» ОСОБА_2., останній проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (42 443 грн. 45 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 28 лютого 2012 року.
Відповідно до складеного 31.05.2016 року протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що відбулись 16.05.2016 року, позивача ТОВ «Зараз-5» визначено управителем цього будинку.
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24.02.2016 № 47 позивачу було затверджено тарифи на утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та погоджено ввести тарифи в дію з 01.03.2016 року.
Також пунктом 1 рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24.02.2016 № 47 позивача було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, в тому числі багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача. Пунктом 3 цього ж рішення було погоджено введення в дію з 01.03.2016 тарифів позивачу на послуги з централізованого гарячого водопостачання та водовідведення (при наявності будинкових та квартирних засобів обліку) для споживачів за адресою: АДРЕСА_2 .
Пунктом 1 рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 26.04.2017 №139 було погоджено та введено в дію з 07.05.2017 відкориговані тарифи позивачу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для споживачів за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 .
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24 лютого 2016 року за №51, затверджено тарифи ТОВ «Керуюча компаня «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання, споживачам за адресою: с. Чайки, Києво-Святошинського району, Київської області.
Пунктом 1 рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24 лютого 2016 року за №51, було погоджено та введено в дію з 01.03.2016 року тарифи ТОВ «Керуюча компаня «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів ЖК «Чайка», за адресою: с. Чайки, вул. Лобановського Валерія, Києво-Святошинського району, Київської області.
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 25 травня 2016 року за №198, погоджено та введено в дію з 01.05.2016 року відкориговані тарифи ТОВ «Керуюча компанія «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів «ЖК «Чайка», за адресою: с. Чайки, вул. Лобановського Валерія, Києво-Святошинського району, Київської області.
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 31.08.2016 № 329 було визнано такими, що втратили чинність пункти 1 та 3 рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24.02.2016 № 47 та пункт 1 рішення виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 25.05.2016 № 203 в частині визнання позивача виконавцем послуг з централізованого постачання та водовідведення гарячої води, в тому числі й у будинках АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 .
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 22.02.2017 №80 було погоджено та введено в дію з 22.02.2017 року відкориговані тарифи ТОВ «Керуюча компанія «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів «ЖК «Чайка», які включають в себе всі передбачені податковим законодавством України податки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лобановського Валерія.
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 28.11.2018 №264, погоджено та введено в дію з 01.12.2018 року відкориговані тарифи ТОВ «Керуюча компанія «ЗАРАЗ-1» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів ЖК «Чайка», які включають в себе всі передбачені податковим законодавством України податки за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 30.09.2019 №317, визнано ТОВ «Керуюча компанія «РЕФОРМА» виконавцем послуг з постачання теплової енергії споживачам за аресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лобановського Валерія.
Пунктом 2 вказаного рішення погоджено та введено в дію з 01.10.2019 року тарифи ТОВ «Керуюча компанія «РЕФОРМА» на послуги з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів ЖК «Чайка», які включають в себе всі передбачені податковим законодавством України податки за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Лобановського Валерія.
Рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 29.11.2019 № 406 було погоджено та введено в дію з 01.12.2019 року відкориговані тарифи ТОВ КК «Реформа» на послуги з виробницва теплової енергії, її транспортування та постачання для споживачів на території села Чайки Києво-Святошинського району Київської області по вулиці Лобановського Валерія та іншим споживачам.
Судом також встановлено, що за період з 21.12.2017 по 17.12.2020 позивачем відповідачу було нараховано суму основної простроченої заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 28 296 грн. 80 коп. Даний розрахунок відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з  обґрунтованості та доведеності вимог про стягнення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги з урахуванням інфляційних втрат, пені з розрахунку подвійної облікової ставки  НБУ та 3% річних, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.     
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України №1875-IV від 24 червня 2004 року) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 67, 68 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити оплату за житлово-комунальні послуги.
У відповідності до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пп. 2 п. «а» ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.
Частиною 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.
Оскільки наявними у справі належними, допустимими та достовірними доказами підтверджується факт існування у  ОСОБА_1  заборгованості по наданим йому ТОВ «Зараз-5» житлово-комунальним послугам, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з ньогоцієї заборгованості на користь позивача.
Правильним є і висновок суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 14 146,65 грн., що складаються з 3% річних, пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та інфляційного збільшення боргу, оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, яке виникло з договірного обов`язку відповідача оплачувати позивачу надані йому житлово-комунальні послуги, що відповідачем не виконувалося, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, і відповідно п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з боржника стягується неустойка у вигляді пені за прострочені платежі по сплаті житлово-комунальних послуг.
Тому, вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені відповідає діючому закону та обґрунтовано задоволена судом.
Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність факту надання йому житлово-комунальних послуг ТОВ «Зараз-5» колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем не надано жодного документального доказу обслуговування будь-якою іншою організацією його квартири АДРЕСА_6 . 
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично користувався житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, та перебував з ним у договірних відносинах з моменту надання йому даних послуг; відповідач не відмовлявсявід цих послуг та частково оплачувавїх, у зв`язку із чим у нього виник обов`язок сплатити кошти ТОВ «Зараз-5» за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів, які погоджені органом місцевого самоврядування, як за послуги з управління будинком, так і за теплову енергію. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач до 21 січня 2018 року оплачував майже своєчасно надані йому житлово-комунальні послуги, припинивши оплату у зв`язку із незгодою із затвердженими тарифами. При цьому, відповідачем затверджені рішенням виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 24 лютого 2016 року № 47 тарифи на час ухвалення рішення судом першої інстанції не оскаржувались.
Доводи апеляційної скарги про незгоду з розрахунком заборгованості законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки відповідачем на спростування даного розрахунку суду не було надано жодних доказів, а згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.
Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що довідки про заборгованість від 30 листопада 2018 року та від 17 грудня 2020 року є неналежними доказами розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки відповідачем не було надано доказів на їх спростування та не доведено будь-яких порушень, допущених судом при оцінці вказаного доказу.
    Відхиляються і доводи скарги, щодо відсутності прав у позивача як кредитора на стягнення коштів, враховуючи наступне.
Відповідач вказує на те, що позивач не є надавачем послуг з теплової енергії, а тому не має права нараховувати та вимагати сплати вказаних у позові сум з відповідача.
Так, судом встановлено, що позивач, як управитель будинку, здійснює управління будинком та фактично забезпечує будинок і всіх без виключення його співвласників усіма необхідними послугами для забезпечення господарсько-побутових потреб.
Відповідач фактично користувався житлово-комунальними послугами позивача з 01.03.2016 року, проте не оплачував їх в повному обсязі, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний сплатити кошти за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів, які погоджені органом місцевого самоврядування.
Встановлено, що між сторонами письмовий договір про надання послуг з управління будинком станом на дату звернення до суду не укладався.
Проте позивач є управителем багатоквартирного будинку на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , тому відповідач зобов`язаний виконувати рішення зборів, оплачувати надані послуги в повномуобсязі та був зобов`язаний надати необхідні для укладеннядоговору документи та укласти особисто договір про надання послуг з управліннябагатоквартирним будинком.
Відповідно до положень ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.
Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, положення ст.322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІУ (далі - Закон), якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно з ч.1 ст.13 зазначеного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Положеннями ст.ст. 20, 21 зазначеного Закону визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.
Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6- 2951цс15 зроблено висновок, що хоча у ч. 1 ст.19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказаний правовий висновок є незмінним.
Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №761/48615/18-ц (провадження №61-14819св20).
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи, підтверджених доказами, перевіреними судом.
Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.       
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.          
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:
        
Судді: