П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
11 травня 2022року                                                                                    м. Київ
 
Справа №759/2553/21
Провадження № 22-ц/824/3115/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,
                                   
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк «України»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
            
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кружільного Сергія Олеговича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у складі судді Коваль О. А. у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 30 липня 2020 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит № 81_0137, за умовами якого відповідачу надано кредит в розмірі 64 900,00 грн., а позичальник зі свого боку зобов`язався у строк не пізніше 02 липня 
2025 року повернути кредит рівними частинами, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 56 % річних, та сплатити комісійні винагороди за банківські послуги.
Банк свої зобов`язання виконав надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 68 159,58 грн, що складається з наступного: 
58 736,66 грн. - сума простроченого кредиту (основного боргу); 9 310,47 грн. - сума прострочених процентів; 91,14 грн. - 3 % річних від прострочених сум по основному боргу і процентам; 21,31 грн. - сума інфляційних втрат по процентам. 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 добровільно зобов`язання за кредитним договором не виконує, АТ «Ощадбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 68 159,58 грн.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
            Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит від 30 липня 2020 року № 81_0137 в розмірі 
68 159,58 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що у зв?язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            13 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кружільний С. О. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3 600,00 грн та судовий збір.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був обізнаний про наявність цього судового спору. Заявник зазначає, що станом на день подання апеляційної скарги, відповідачем на виконання вимог кредитного договору було внесено всі щомісячні платежі за кредитним договором. Заявник також зазначає, що банк не мав вправа звертатися до суду з цим позовом щодо стягнення всієї суми боргу, не виконавши вимоги кредитного договору щодо надсилання боржнику вимогу про погашення існуючої заборгованості в досудовому порядку. Судом не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові по справі № 758/14854/20.
 
            Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 13 грудня 2021 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року витребувано із Святошинського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 759/2553/21 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
            13 січня 2022 року матеріали цивільної справи № 759/2553/21 за позовом 
АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості надійшли до Київського апеляційного суду.
            Ухвалою Київського апеляційного суду 14 січня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кружільного С. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 
29 вересня 2021 року - задоволено та поновлено його.
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката 
Кружільного С. О. про звільнення від сплати судового збору - відмовлено.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кружільного С. О. на рішення Святошинського районного судуміста Києва від 29 вересня 2021 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 
3 405,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду.
На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 14 січня 2022 року, заявником надано апеляційного суду квитанцію ID 2000-2140-2642-4338 від 29 січня 
2022 року, згідно якої заявником сплачено судовий збір в розмірі 3 405,00 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кружільного С. О. на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено їм строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 68 159,58 грн, яка станом на 01 січня 2021року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн). 
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 30 липня 2020 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 81_0137.
Відповідно до пунктів 2.1.-2.3. Кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 64 900,00 грн. на споживчі потреби зі на строк 60 місяців з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 02 липня 2025 року.
У відповідності до пункту 2.4.1. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати банку плату (проценти) в розмірі 56 % річних.
Згідно з пунктом 3.3.3. Кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 1 081,67 грн та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 05 числа місяця наступного за звітним, починаючи з серпня 2020 року.
Відповідно до пункту 8.3 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу.
            Відповідно до пункту 3.9.2. Кредитного договору, виконання позичальником вимог банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги від банку.
Відповідно до пункту 3.9.3.2. Кредитного договору, дострокове повернення кредиту за ініціативою банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 календарних днів.
Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином надавши відповідачу кредитні кошти в строк та в розмірі встановленому цим договором шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у Банку.
 
Разом із тим, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість.
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Київський апеляційний суд частково приймає аргументи апеляційної скарги з таких підстав.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. 
Так у цій статті зазначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.
Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).
Згідно з частиною десятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.
Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) та у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 409/1398/18 (провадження № 61-8551св21).
При цьому відсутні підстави вважати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) не врахувала роз`яснення Конституційного Суду України, викладені ним у рішенні від 
09 липня 2002 року № 15-рп/2002, оскільки розглядаючи справу за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Кампус Коттонклаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України Конституційний Суд України зазначив про те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. 
Зі змісту кредитного договору про споживчий кредит встановлено, що позичальником вимог банку щодо повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дня одержання такої вимоги від банку (пункт 3.9.2 Кредитного договору).
Тобто сторони договору визначили направлення банком досудової вимоги у разі порушення умов договору.
АТ «Ощадбанк» просило достроково стягнути з відповідача ОСОБА_1 усю суму кредиту, нарахованих процентів, інфляційні втрати та три проценти річних.
Доказів надсилання ОСОБА_1 досудової вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту матеріали справи не містять.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для дострокового стягнення усієї суми кредиту.
Відтак, колегія суддів вважає, що прострочена заборгованість по кредиту за період з 30 липня 2020 року по 01 грудня 2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, підлягає стягненню в сумі 9 310,47 грн. суми прострочених відсотків за користування кредитом.
Що стосується позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, Київський апеляційний суд зазначає таке.
Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Підсумовуючи вищенаведене, слід зробити висновок про те, що частина друга статті 625 ЦК України може бути застосовано лише після закінчення строку кредитування та у разі наявності прострочення виконання такого зобов?язання.
У справі, що переглядається, встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено 30 липня 2020 року із строком дії до 02 липня 2025 року (пункт 2.2 Кредитного договору).
Звертаючись до суду, позивач просив стягнути 3 % річних та інфляційні втрати за період з 30 липня 2020 року по 01 грудня 2020 року, тобто в межах дії кредитного договору.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення частини позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 91,14 грн 3 % річних та 21,31 грн. інфляційних втрат, які нараховані позивачем відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Аргументи заявника про відсутність заборгованості з огляду на те, що станом на день подання апеляційної скарги, відповідачем на виконання вимог кредитного договору було внесено всі щомісячні платежі за кредитним договором є безпідставними, оскільки за фактичних обставин цієї справи стягненню підлягає існуюча прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 грудня 2020 року становить 9 310,47 грн - сума прострочених відсотків за користування кредитом, а здійснення відповідачем платежів по погашенню кредитної заборгованості зі сплати щомісячних платежів під час розгляду справи не може бути доказом на спростування аргументів позивача про наявність існуючої простроченої заборгованості на час звернення до суду із цими заявленими позовними вимогами, та може бути зарахована, за зверненням відповідача, на сплату щомісячних платежів, які виникнуть в майбутньому.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
 
Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 рокупідлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу
 
            Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 
30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року 
№ 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18.
            Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.
            У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі 
№ 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
З матеріалів справи відомо, що 25 листопада 2021 року між ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та адвокатом Кружільним С. О. (далі - адвокат) укладено Договір № 2 про надання правничої допомоги. За умовами вищезазначеного договору адвокат бере на себе зобов?язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту з питань що виникають стосовно кредитного договору (Договору споживчого кредиту № 81_0137 від 03 липня 2020 року) та судової справи № 759/2553/21 (пункт 1.1. Договору про надання правової допомоги № 2 від 25 листопада 2021 року).
Права, обов?язки та повноваження адвоката визначені пунктом 2 Договору про надання правової допомоги № 2 від 25 листопада 2021 року. ОСОБА_2 , зокрема та виключно, надано право оскаржувати судові рішення у визначених законом порядку.
Відповідно до пункту 4.2. Договору про надання правової допомоги № 2 
від 25 листопада 2021 року гонорар адвоката складається з суми вартості наданої правової/правничої допомоги, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в додатку 1 до цього договору або окремих додаткових угодах.
Згідно акту приймання-передачі послуг від 06 грудня 2021 року за Договором про надання правової допомоги № 2 від 25 листопада 2021 року вартість послуг наданих адвокатом Кружільним С. О. клієнту ОСОБА_1 склала 3 600,00 грн.
Проте доказів сплати суми у розмірі 3 600,00 грн. заявником не надано.
Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною другою статі 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи , а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.
            Ураховуючи наведене, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 
ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу було понесено 3 600,00 грн.
 
Щодо судового збору
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову, судові витрати понесені 
АТ «Ощадбанк» в розмірі 310,07 грн за подання позову слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк».
 
А судові витрати у розмірі 465,10 грн. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягають стягненню із АТ «Ощадбанк» на користь 
ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кружільного Сергія Олеговича задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) 9 310,47 грн. простроченої заборгованості за кредитним договором від 30 липня 2020 року № 81_0137.
У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кружільного Сергія Олеговича про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) 310,07 грн. судових витрат за подання позову.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код ЄДРПОУ 00032129) на користь  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 310,07грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна