Справа № 127/33311/18
Провадження № 22-ц/801/8/2022
Категорія: 56
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року	Справа № 127/33311/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати
у цивільних справах:
судді-доповідача: Рибчинського В.П.,
суддів: Денишенко Т.О., Медвецького С.К.,
за участю секретаря судового засідання Француза М.Г., Назаренка М.М., Цендри М.Є., представника ОСОБА_1 – адвоката Красномовець Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.», ОСОБА_1 , за участі третьої особи - Регіонального сервісного центру МВС у Одеській області, про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації, витребування майна та зобов`язання вчинити дії, 

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_3 , Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області, ТОВ «С.П.К.М.», ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину, скасування державної реєстрації, витребування майна та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи тим, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02 серпня 2016 року серії НОМЕР_1 він є власником транспортного засобу марки «AUDI А8», 2012 року випуску, колір чорний, VIN, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
На підставі довіреності від 16 лютого 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за реєстровим номером 258, він уповноважив відповідача ОСОБА_3 розпоряджатися від його імені (продавати, обмінювати, позичати, надавати в оренду тощо) вказаним транспортним засобом.
У подальшому він дізнався, що на підставі договору комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314 ОСОБА_3 передав належний йому автомобіль ТОВ «С.П.К.М.» та доручив у строк до 3 днів укласти від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу вказаного автомобіля за ціною 1 173 000,00 грн.
Разом з тим ОСОБА_3 повідомив йому, що будь-яких правочинів з ТОВ «С.П.К.М.» він не вчиняв, ніяких договорів не підписував, не брав на себе зобов`язань перед цим підприємством щодо передачі транспортного засобу, не підписував жодних документів, спрямованих на отримання коштів від продажу автомобіля, ніяких грошових коштів не отримував, договір комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314 не підписував та умов цього договору не погоджував.
Зазначив, що ОСОБА_3 фактично не вчиняв дій щодо розпорядження спірним транспортним засобом, а договір комісії укладено поза його,  волею, оскільки він не уповноважував ОСОБА_3 на підписання такого договору.
Пізніше йому стало відомо, що згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314 ТОВ «С.П.К.М.» продало автомобіль ОСОБА_1 , за яким Сервісний центр МВС в Одеській області здійснив реєстрацію права власності на вказане майно.
Посилаючись на те, що коштів від продажу автомобіля він не отримував,
а договір комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314 є недійсним, оскільки оформлений з підробленням підпису ОСОБА_3 за відсутності його волевиявлення, просить на підставі частин третьої, п`ятої статті 203, статті 215 ЦК України визнати недійсним договір комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314, укладений між ТОВ «С.П.К.М.» та ОСОБА_3 , на вчинення правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «AUDI А8», 2012 року випуску, колір чорний, VIN, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 ; скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу: номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на його користь вказаний транспортний засіб; зобов`язати Сервісний центр МВС України у Вінницькій області відновити за ним державну реєстрацію зазначеного транспортного засобу марки AUDI, здійснену за ним 02 жовтня 2016 року, видати свідоцтво про державну реєстрацію та номерний знак.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року позов задоволено частково.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 транспортний засіб марки AUDI, моделі А8, 2012 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_2 , чорного кольору, тип – загальний легковий седан-В, та скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) вказаного транспортного засобу на ім`я ОСОБА_1 , відновивши попередній стан. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «С.П.К.М.» на користь ОСОБА_2 по 3171,60 грн. судового збору. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Зазначив, що оскільки слідчим не прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 по факту незаконного заволодіння автомобілем ОСОБА_2 поза його волею і його продажу ОСОБА_1 , висновки і рішення суду про задоволення вимог позивача в частині витребування автомобіля на користь позивача є обґрунтованими. 
У відзиві на апеляційну скаргу Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області зазначив, що реєстрація спірного автомобіля за ОСОБА_1 була проведена на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання ним автомобіля, а скасування цієї реєстрації може мати місце лише у разі виявлення реєстрації автомобіля за фіктивними чи підробленими документами.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими, так як жодних угод з приводу спірного автомобіля з ТОВ «С.П.К.М.» не укладав.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію від 02 серпня 2016 року, серія та номер НОМЕР_1 , власником транспортного засобу марки «AUDI А8», 2012 року випуску, колір чорний, VIN, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , є позивач ОСОБА_2  (том 1, а. с. 13).
Довіреністю від 16 лютого 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. за реєстровим номером 258, ОСОБА_2  уповноважив відповідача ОСОБА_3 розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, позичати, надавати в оренду тощо) вказаним транспортним засобом (том 1, а. с. 14).
Матеріали справи містять копію договору комісії № 7268/18/000249, укладеного 22 лютого 2018 року між ТОВ «С.П.К.М.» та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 .
На підставі цього договору спірний транспортний засіб продано ОСОБА_5 (договір купівлі-продажу від 22 лютого 2018 року № 7268/18/000249, який, за повідомленням відповідача ТОВ «С.П.К.М.», що не заперечується іншими учасниками справи, 23 березня 2018 року було розірвано на підставі частини першої статті 651 ЦК України за згодою сторін (том 2, а. с. 53, 56).
Згідно копії договору комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314, укладеного між ТОВ «С.П.К.М.» та ОСОБА_3 , який діяв згідно з дорученням ОСОБА_2 , на підставі якого спірний транспортний засіб було продано ОСОБА_1 , про що в цей же день укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/18/000314 (том 1, а. с.15, 23).
У цей же день вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_1 (том 1, а. с. 26).
Згідно з даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження від 03 травня 2018 року № 12018020010001765, відкрите за заявою ОСОБА_2 ) автомобіль викрадено, особу викрадача встановлено, 23 квітня 2019 року останньому повідомлено про підзору.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині витребування на користь ОСОБА_2 спірного автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_1 і скасування його реєстрації за останнім, виходив з того, що автомобіль вибув з володіння власника - позивача ОСОБА_2 та уповноваженої ним особи - відповідача ОСОБА_3 поза їх волею, про що свідчать відомості витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні від 03 травня 2018 року № 12018020010001765, повідомлення про підозру ОСОБА_4 про вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 289 Кримінального кодексу України; показання допитаного у судовому засіданні як свідка відповідача ОСОБА_3 ; висновок судових експертів за результатами проведення технічної та почеркознавчої експертизи від 14 листопада 2018 року № 5750/5751/18-21 у матеріалах кримінального провадження № 12018020010001765, відповідно до якого підпис під прізвищем ОСОБА_3 у договорі комісії № 7268/18/000249 від 22.02.2018 року ймовірно виконаний не самим ОСОБА_3 , а іншою особою.
При цьому суд першої інстанції вважав, що відсутність обвинувального вироку щодо вчинення злочину конкретною особою не спростовує факту вчинення кримінального правопорушення як такого.
Відмовляючи у визнанні договору комісії на продаж автомобіля від 27 березня 2018 року, укладеного між ТОВ «С.П.К.М.» і ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , недійсним, суд першої інстанцій посилався на те, що 22 лютого 2018 року між ТОВ «С.П.К.М.» та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , було укладено договір комісії № 7268/18/000249, на підставі якого спірний транспортний засіб було продано ОСОБА_5 , але цей договір у подальшому було розірвано відповідно до частини першої статті 651 ЦК України за згодою сторін. При цьому відповідач ТОВ «С.П.К.М.» погоджувався з тим, що 27.03.2018 року продаж спірного транспортного засобу відповідачеві ОСОБА_1 було здійснено згідно з договором комісії від 22 лютого 2018 року № 7268/18/000249, а не зазначеним у договорі купівлі-продажу транспортного засобу договором комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314, що додатково свідчить про те, що 27 березня 2018 року договір комісії № 7268/18/000314 не укладався, а неукладений договір не може бути визнаний недійсним.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.1,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2018 року між ТОВ «С.П.К.М.» та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , було укладено Договір комісії № 7268/18/000249, на підставі якого транспортний засіб марки AUDI, моделі А8, 2012 року випуску, шасі (рама, кузов, коляска) № НОМЕР_2 , чорного кольору, тип – загальний легковий седан-В було продано ОСОБА_5 (договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/18/000249 від 22.02.2018 року, який за повідомленням відповідача ТОВ «С.П.К.М.» у подальшому було розірвано на підставі ч. 1 ст. 651 ЦК України за згодою) (т.2, а.с.53,56). 
Згідно копії договору комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314, укладеного між ТОВ «С.П.К.М.» та ОСОБА_3 , який діяв згідно з дорученням ОСОБА_2 , на підставі якого спірний транспортний засіб було продано ОСОБА_1 , про що в цей же день укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7268/18/000314 (том 1, а. с.15, 23). У цей же день вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_1 (том 1, а. с. 26).
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 9053/9054/21-21 від 07.04.2022 року, яка була призначена Вінницьким апеляційним судом на виконання вказівок Верховного Суду, даних у постанові за результатами розгляду касаційної скарги та на підставі клопотання ОСОБА_3 про призначення судової почеркознавчої експертизи, підпис під прізвищем ОСОБА_2 у договорі комісії від 27 березня 2018 року № 7268/18/000314 виконаний не ОСОБА_2 , не ОСОБА_3 , а іншою особою.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсного правочину також не застосовуються до правочину який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення».
Суд апеляційної інстанції встановив, що ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 не підписували оспорюваний договір комісії, тобто волевиявлення учасника правочину на його укладення відсутнє, що свідчить про його неукладеність, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Разом з тим, судом встановлено, що спірний транспортний засіб вибув з володіння ОСОБА_2  не з його волі, що підтверджується висновком експертів за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи, а тому підлягає витребуванню від добросовісного набувача. 
Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК).
Згідно ст. 387 ч.1 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи.
З матеріалів справи вбачається, що за подання касаційної скарги, за результатами розгляду якої справу було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в розмірі 19 029,60 грн, а також понесено витрати в розмірі 5 148,30 грн на проведення судової почеркознавчої експертизи, які слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 19 029,60 грн судового збору за подання останнім касаційної скарги та 5 148,30 грн судових витрат, пов`язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 травня 2022 року.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Т.О. Денишенко 
                                                                               С.К. Медвецький