ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 травня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/8751/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кетрисанівської  сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 р. (суддя Казанчук Г.П.) в справі № 340/8751/21 за позовом ОСОБА_1  до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом  до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення від 24.06.2021 р. № 1405 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарству гр. ОСОБА_1 », зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3520881600:02:000:0454) у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ А.01.03) загальною площею 2,000 га, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Кропивницький район, Кетрисанівська сільська територіальна громада, та передати у приватну власність земельну ділянку площею 2,000 га із кадастровим номером 3520881600:02:000:0454, яка знаходиться за адресою:  Кіровоградська область, Кропивницький район, Кетрисанівська сільська територіальна громада.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване рішення  Кетрисанівської сільської ради від 24.06.2021 р. № 1405 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарству гр. ОСОБА_1 »; зобов`язано Кетрисанівську сільську раду не пізніше 14 днів з дня набрання рішенням суду законної сили повторно розглянути поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки з кадастровим номером 3520881600:02:000:0454 та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, прийнявши в цій частині нове рішення про задоволення позову. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права. 
На думку позивача, судом першої інстанції не враховано відсутність у відповідача встановлених законом підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а також для повторної перевірки проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відповідно, й для відмови у затвердженні проекту землеустрою. 
Також зазначає про неправильний висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку з  набранням чинності Законом № 1423-ІХ від 28.04.2021 р. змінена процедура безоплатної передачі земельних ділянок у власність, зокрема, щодо наявності у  відповідача обов`язку  з перевірки проекту землеустрою на відповідність вимогам закону, оскільки  правовідносини з приводу передачі земельної ділянки  у власність виникли до внесення змін до Земельного кодексу.           
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що рішення прийнято із дотриманням вимог законодавства, адже рішенням сільської ради № 1866 затверджено перелік земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється, зокрема, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3520881600:02:000:0454 – землі загального користування (вид користування: під громадськими пасовищами 18.00).
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням двадцять шостої сесії сьомого скликання Василівської сільської ради  від 08.10.2020 року №519 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_1 » позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства площею 2,00 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Василівської сільської ради.
На підставі вказаного рішення позивачем  замовлено, а ТОВ «Тектоареал» виготовлено проект землеустрою, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3520881600:02:000:0454.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 р. №716-р «Про добровільне об`єднання територіальних громад» повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою, стосовно якої розроблено проект землеустрою, перейшли до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.
З метою затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність позивач звернувся до відповідача.
Рішенням сьомої сесії восьмого скликання від 24 червня 2021 року №1405 «Про відмову у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з тим, що відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (на даний час Кетрисанівська сільська рада не набула права власності на цю земельну ділянку).
Оскільки новосформована Кетрисанівська сільська територіальна громада стала правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої Василівської    територіальної громади, у тому числі земельних ділянок, розташованих на її території, та на час прийняття спірного рішення №1405 від 24.06.2021 року вже набула повноваження розпоряджатися землями комунальної власності територіальної громади, у тому числі приймати рішення про передачу таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтями 116, 118 Земельного кодексу України, за нормами, установленими статтею 121 Земельного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що мотиви, з яких відповідач відмовив позивачу у затвердженні поданого ним проекту землеустрою та які наведені у спірному рішенні, є незаконними.
Також суд першої інстанції зазначив, що відповідач не надав до суду належних доказів на підтвердження того, що на момент розгляду Кетрисанівською сільською радою заяви позивача про затвердження проекту землеустрою рішення Кетрисанівської сільської ради №156 від 26.02.2021 року  реалізовано, та відповідна документацієя із землеустрою  затверджена, а на земельній ділянці з кадастровим номером 3520881600:02:000:0454, яка сформована за проектом землеустрою, розробленим на замовлення позивача на підставі рішення Василівської сільської ради, у встановленому порядку створено громадське пасовище для випасання худоби.
Враховуючи недоведеність відповідачем законності підстав для відмови у затвердженні поданого позивачем проекту землеустрою, наведеної у рішенні Кетрисанівської сільської ради №1394 від 24.06.2021 року,  суд першої інстанції дійшов  висновку, що вказане рішення як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині вимог слід задовольнити.
Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, суд першої інстанції виходив  з того, що оскільки у зв`язку з набранням чинності Законом №1423-IX від 28.04.2021 року процедура безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам за проектами землеустрою не передбачає погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Держгеокадастру, тому у спірних правовідносинах наявність позитивного висновку (погодження) експерта землевпорядної експертизи не є безумовною підставою для затвердження проекту землеустрою органом місцевого самоврядування та не виключає його обов`язок при розгляді поданого на затвердження проекту землеустрою перевірити його положення на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації, що передбачено частиною дев`ятою  статті 118, частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України, а відповідачем не доведено здійснення такої перевірки як умови затвердження проекту землеустрою органом місцевого самоврядування   - розпорядником земель комунальної власності, тому відмовив у задоволенні позову про зобов`язання відповідача прийняти таке рішення.
Разом з тим, з`ясувавши характер спірних правовідносин, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з огляду на визнання протиправним рішення Кетрисанівської сільської ради №1405 від 24.06.2021 року, належним способом захисту та відновлення прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду, при повторному розгляді цього питання відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, скасоване судом.
Приведені обставини слугували підставою для часткового задоволення позову.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на підставі рішення Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області  № 519 від 08.10.2020 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1  надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,00 га за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі на території Василівської сільської ради, за замовленням позивача виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ-01.03) за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, Василівська сільська рада.
Сформованій земельній ділянці, на яку претендує позивач, присвоєно кадастровий номер 3520881600:02:000:0454.
Розроблений проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській  області, про що складено висновок № 6146/82-21 від 27.04.2021 року, та подано ОСОБА_1 на затвердження Кетрисанівській сільській раді.
Рішенням Кетрисанівської сільської ради №1405 від 24.06.2021 р. «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 » відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з тим, що «відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав (на даний час  Кетрисанівська сільська рада не набула права власності на цю земельну ділянку».
Також судом встановлено, що рішенням Кетрисанівської сільської ради  від 26.02.2021 р. №156 створені громадські  пасовища на території Кетрисанівської громади; затверджене положення про громадські пасовища, які створюються в адміністративних межах Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області; надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 5  660 га пасовищ за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність і користування, для створення громадських пасовищ (КВЦПЗ – 18.00), розташованих за межами населених пунктів на території Кетрисанівської сільської ради. 
Рішенням   Кетрисанівської сільської ради  від 31.08.2021 р. №1866 внесено зміни до рішення № 156 від 26.02.2021 р.,  викладено пункт 1 рішення в такій редакції: створити громадські пасовища на території Кетрисанівської сільської ради за рахунок земельних ділянок комунальної власності, вид угідь – пасовища, які станом на 26.02.2021 р. не передані у власність або користування; пункт 3 викладено в такій редакції: надати дозвіл    Кетрисанівській сільській раді на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 5  660 га пасовищ та проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок під пасовищами (згідно з додатком) за рахунок земель комунальної власності, не наданих у власність і користування станом на 26.02.2021 р., для створення громадських пасовищ (код КВЦПЗ – 18.00), розташованих за межами населених пунктів на території Кетрисанівської сільської ради. 
Спірним  в цій справі є питання правомірності рішення органу місцевого самоврядування про відмову у затвердженні проекту землеустрою, а також наявності підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частинами першою та третьою   статті 22 Земельного кодексу України в редакції, чинній до 27.05.2021 р., (на час надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, виготовлення такого дозволу та подання на затвердження)  передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Відповідно до частин першої – третьої    статті 116 Земельного кодексу України  в зазначеній редакції громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно з частинами восьмою – десятою    статті 118 Земельного кодексу України в зазначеній редакції  проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому  статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що до 27.05.2021 р. законом передбачалось певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:
1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;
2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);
3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин  відповідно до приписів  статті 186-1 ЗК України;
4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;
5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.
Абзацом першим частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України в редакції до 27.05.2021 р.  встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до частини четвертої статті 186-1 Земельного кодексу розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
Приведені вище норми  Земельного кодексу України  визначають,  що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.  
Також не може  бути затверджений проект землеустрою, який не погоджено в порядку, встановленому  статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також у разі відсутності обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку  статті 186-1 Земельного кодексу України норми  статті 118 Земельного кодексу України  в редакції до 27.05.2021 р. не містили. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів мала здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.
          В цьому випадку на виконання вимог частини першої статті 186-1 Земельного кодексу проект землеустрою, розроблений на замовлення позивача, погоджено відповідним територіальним органом Держгеокадастру.
          Разом з тим, з 27.05.2021 р. законодавцем змінена процедура безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28.04.2021 р., який набув чинності  27.05.2021 р., внесено певні зміни до Земельного кодексу України.
Зокрема, Законом №1423-IX від 28.04.2021 р. частину восьму статті 118 Земельного кодексу України      виключено.
Частину дев`яту  статті 118 Земельного кодексу України викладено у іншій редакції, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Також Законом №1423-IX від 28.04.2021 р. статтю 186 Земельного кодексу України («Погодження і затвердження документації із землеустрою») викладено у новій редакції, а      статтю 186-1 цього кодексу  («Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок»)  виключено.
При цьому пунктом 6 частини третьої статті 186 Земельного кодексу України у редакції Закону №1423-IX від 28.04.2021 р. проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно з частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
У випадку, що розглядається зараз,  рішення Кетрисанівської сільської ради №1394 від 24.06.2021 р., яким  позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, прийнято під час дії Земельного кодексу України в редакції Закону № 1423-ІХ.
Цим рішенням відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою з тієї підстави, що відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України Кетрисанівська сільська рада не набула права власності на спірну земельну ділянку, тобто  оскаржене позивачем рішення не містить жодного посилання на невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.  
          По-перше, суд зазначає, що зазначена в рішенні підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою  жодним чином не узгоджується  з приведеними вище нормами законодавства.
По-друге, посилання відповідача на не набуття права власності на земельну ділянку також є незмістовними.
Так, статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
За приписами статті 126 Земельного кодексу  України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Водночас, у процесі децентралізації влади та реформи місцевого самоврядування, у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України, Василівська сільська рада, якою надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як орган місцевого самоврядування припинила  повноваження.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №716-р від 12.06.2020 року «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області» на території Кіровоградської області затверджено 49 громад, зокрема Кетрисанівську сільську територіальну громаду, до складу території якої увійшла територія Василівська територіальної громади Бобринецького району Кіровоградської області.
Підпунктом 11 пункту 1 постанови Верховної Ради України №807-IX від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» постановлено утворити у Кіровоградській області, зокрема, Кропивницький район, до складу якого увійшла територія Кетрисанівської сільської територіальної громади, а підпунктом 11 пункту 3 цієї постанови постановлено ліквідувати у Кіровоградській області зокрема Бобринецький район.
Законом України №1009-IX від 17.11.2020 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» внесено зміни до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, доповнено розділ V «Прикінцеві та перехідні положення» пунктами 6-1 та 6-2.
Відповідно до пункту 6-1  розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень:
1) у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади);
4) сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту;
9) юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.
13) після закінчення повноважень рад, що припиняються, їхніх виконавчих комітетів, сільського голови, який одноособово виконував функції виконавчого органу сільської ради, що припиняється, видані ними нормативно-правові акти, невиконані акти індивідуальної дії зберігають чинність на відповідних територіях та для відповідних осіб.
14) новообрана рада, її виконавчий комітет можуть вносити зміни, визнавати такими, що втратили чинність, або скасовувати акти відповідних органів місцевого самоврядування, правонаступниками яких вони є, та їх посадових осіб.
Перша сесія новообраної Кетрисанівської сільської ради відбулася 10.11.2020 р.
Рішення Кетрисанівської сільської ради №4 від 10.11.2020 року «Про реорганізацію сільських рад Бобринецького району шляхом приєднання до Кетрисанівської сільської ради» Василівську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Кетрисанівської сільської ради.
Відтак, є обґрунтованим зазначення судом першої інстанції, що новосформована Кетрисанівська сільська територіальна громада стала правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованих територіальних громад Василівської   територіальної громади, які увійшло до складу об`єднаної територіальної громади, у тому числі земельних ділянок, розташованих на її території, а Кетрисанівська сільська рада стала правонаступником прав та обов`язків Василівської сільської ради й  на час прийняття рішення №1405 від 24.06.2021 р. вже набула повноваження розпоряджатися землями комунальної власності територіальної громади, у тому числі приймати рішення про передачу таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтями 116, 118 Земельного кодексу України, за нормами, установленими статтею 121 цього кодексу.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції   про протиправність рішення відповідача про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Суд визнає необґрунтованими доводи відповідача, викладені в апеляційній  скарзі, які фактично зводяться до неврахування судом першої інстанції, що рішення прийнято із дотриманням вимог законодавства, адже рішенням сільської ради № 1866 затверджено перелік земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється, зокрема, цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3520881600:02:000:0454 – землі загального користування (вид користування: під громадськими пасовищами 18.00).
З цього приводу суд зазначає, що питання про заплановану майбутню зміну цільового призначення земельної ділянки, на яку претендує позивач, постало лише 31 серпня 2021 року, тобто вже після прийняття відповідачем рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою (24.06.2021 р.), тому не може бути  покладене в обґрунтування правомірності такої відмови, а також про відсутність  належних доказів на підтвердження того, що на момент розгляду Кетрисанівською сільською радою заяви ОСОБА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером 3520881600:02:000:0454 вже було створене громадське пасовище для випасання худоби.
Стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача – зобов`язання повторно розглянути поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки у власність та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду, а також висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про зобов`язання затвердити проект землеустрою, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною першою  статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що  сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені  Конституцією України, цим та іншими законами.
Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями  118,  122,  123 Земельного кодексу України, статтями  26,  33,  59 Закону № 280/97-ВР.
Пунктом 34 частини першої  статті 26 Закону № 280/97-ВР  передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до  закону  питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до  статті 59 Закону № 280/97-ВР  рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Відповідачем як компетентним органом розглянута заява  позивача із прийняттям рішення про відмову у затвердженні проекту  землеустрою, проте рішення органу місцевого самоврядування не містить чітко визначених підстав для відмови у наданні такого дозволу.   
Зазначене  свідчить про порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України та Закону № 280/97-ВР у питанні затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Відповідно до частини четвертої  статті 245 КАС України  суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що  порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву  та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки хоча відповідачем у спосіб, передбачений законом, питання, ініційоване позивачем, розглянуто, рішення по суті заяви прийнято, проте рішення не містить чітко зазначеної  підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Згідно з частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України у редакції Закону № 1423-ІХ підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
У випадку, що розглядається зараз,  рішення Кетрисанівської сільської ради №1394 від 24.06.2021 р., яким  позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою з тієї підстави, що відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України Кетрисанівська сільська рада не набула права власності на спірну земельну ділянку, тобто  оскаржене позивачем рішення не містить жодного посилання на невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також в рішенні не зазначено, в чому саме може полягати чи полягає така невідповідність, тобто, при прийнятті рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою відповідачем не зазначено конкретною підстави, визначеної частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України, для відмови у затвердженні  проекту землеустрою.
Відсутність обґрунтованого рішення із зазначенням підстав, встановлених частиною восьмою статті 186 Земельного кодексу України, для відмови у затвердженні проекту землеустрою  не дозволяє надати належну правову оцінку  рішенню у контексті його обґрунтованості, й відповідно, прийняти рішення про зобов`язання затвердити проект землеустрою.
Надаючи правову оцінку доводам позивача про те, що обраний спосіб захисту порушеного права позивача є неефективним, суд вказує на таке.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами,  кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Відтак, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, прийняти за заявою  відповідне рішення або ні. Безперечно,    правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин. 
          Через те, що відповідачем  не дотримано вимог частини восьмої статті 186  Земельного кодексу України  під час розгляду питання про затвердження  проекту землеустрою,  суд вважає передчасним вирішення питання щодо зобов`язання відповідача затвердити  проект землеустрою, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект  землеустрою задоволенню не підлягають.
Відтак, є правильним обраний судом першої інстанції  спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути поданий позивачем  проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки за кадастровим номером 3520881600:02:000:0454 та прийняти рішення з урахуванням вимог земельного законодавства та висновків суду.
.
Доводи позивача  стосовно неврахування судом першої інстанції правових позицій Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду суд визнає необґрунтованими та зазначає про відмінність фактичних обставин в справі, що зараз переглядається, та в приведених справах. 
В цьому випадку відповідачем у рішенні, що оскаржується, зазначено формальну підставу для відмови у затвердженні проекту  землеустрою, яка не узгоджується з приписами частини восьмої статті 186 Земельного кодексу України,  а судом не встановлено відсутність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою, які передбачені законом, адже такі конкретні  підстави не зазначені відповідачем у рішенні, тобто судом не може бути надана правова оцінка затвердженому проекту землеустрою, його відповідності вимогам законодавства, а також наявності чи відсутності  підстав для затвердження проекту землеустрою, тому  суд не може зобов`язати відповідача прийняті рішення про затвердження проекту землеустрою.  
Стосовно посилання позивача на  неправильність висновку суду першої інстанції про те, що у зв`язку з  набранням чинності Законом № 1423-ІХ від 28.04.2021 р. змінена процедура безоплатної передачі земельних ділянок у власність, зокрема, щодо наявності у  відповідача обов`язку  з перевірки проекту землеустрою на відповідність вимогам закону, оскільки  правовідносини з приводу передачі земельної ділянки  у власність виникли до внесення змін до Земельного кодексу, суд зазначає таке.           
Спірні правовідносини тривали під час дії різних редакцій Земельного кодексу України в контексті регулювання процедури безоплатної передачі земельних ділянок.
Усуваючи розбіжність у застосуванні норм матеріального права, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в постанові від 31.03.2021 р. в справі №   803/1541/16 зазначила наступне: 
«..  у  Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України  зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій  статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той  закон  або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У  Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої  статті 58 Основного Закону України  новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії  закону  в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
У  теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини  рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).».
В зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав  вважала правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою).
Застосовуючи приведені правові висновки Верховного Суду, суд визнає необґрунтованими приведені вище доводи позивача стосовно того, що правовідносини з приводу передачі земельної ділянки  у власність виникли до внесення змін до Земельного кодексу.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   311, 315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Кетрисанівської  сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 р. в справі № 340/8751/21  залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 р. в справі № 340/8751/21 за позовом ОСОБА_1  до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 16.05.2022 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 16.05.2022 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко