Справа № 367/6081/21                                                                                                                 Головуючий в суді І інстанції Саранюк Л.П.
Провадження № 22-ц/824/8573/2022                                                                                            Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 липня 2022 року                                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Національної поліції України, третя особа: Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про визнання недійсними правочинів, скасування записів та витребування майна із незаконного володіння,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2021 року ТОВ «Стандарт Білдінг» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
визнати недійсними додаткову угоду № 118 від 16.08.2019 року до договору про спільну діяльність по будівництву багатоквартирних будинків від 07.06.2017 року, укладену між ТОВ «Стандарт Білдінг» та ОСОБА_1 та договір про відступлення права вимоги боргу в сумі 282 100,00 грн. від 16.08.2019 року,  укладений між ТОВ «СтандартБілдінг», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
скасувати в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень реєстраційний запис № 34290241 від 21.11.2019 року про державну реєстрацію права власності  ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та запис № 34637505 від 13.12.2019 року про державну реєстрацію права власності Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» на квартиру АДРЕСА_1 .;
витребувати з незаконного володіння Державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» квартиру АДРЕСА_1 .
26 серпня 2021 року ТОВ «Стандарт Білдінг» подало до суду заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що станом на день подання заяви спірна квартира належить на праві приватної власності Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України». З огляду на те, що спірний нерухомий об`єкт було відчужено без відома та будь-якої волі позивача існують ризики, що відповідач Національна поліції України, маючи змогу розпорядитись майном, здійснить відчуження спірного майна на користь третіх осіб. 
На думку заявника невжиття заходів забезпечення позову унеможливить в подальшому виконання рішення суду та позивач буде позбавлений права користування майном. Зазначає, що заходи забезпечення позову відповідають предмету позову та є тимчасовим обмеженням на випадок, якщо відповідач буде діяти недобросовісно.
З огляду на викладене, просило суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з цією ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Стандарт Білдінг» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило її скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Обґрунтовувало доводи апеляційної скарги тим, що місцевий суд не врахував, що предметом спору у даній справі  є спірна квартира, яка  вибула з володіння позивача всупереч чинному законодавству, внаслідок чого Національною поліцією України набуто право власності на квартиру без волі її власника.
Вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані у заяві  способи забезпечення позову  не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до вимог п.1,3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, шляхом, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчинення певних реєстраційних дій.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив  на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги  та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Від представника Національної поліції України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказував, що ухвала суду першої інстанції законна та обґрунтована, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Стандарт Білдінг» задоволено частково. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на спірну квартиру, яка зареєстрована на праві власності за Національною поліцією України. В задоволені решти заяви відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів та не наведено обставини за яких невжиття заходів забезпечення позову у 2021 році може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. 
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази». 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Національної поліції України, третя особа: Державна установа «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України» про визнання недійсним правочинів, скасування записів та витребування майна із незаконного володіння. 
В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову, позивач зазначав, що станом на 27 серпня 2021 року спірна квартира належить на праві приватної власності Державній установі «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України».
Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником  квартири  АДРЕСА_1 , є Національна поліція України.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову, позаяк предметом спору у даній справі є квартира АДРЕСА_1 , та право власності відповідача - Національної поліції України на  вказану квартиру та правочин,  на підставі якого відповідач набув вказане право власності, оспорюються  позивачем  у даній справі, а відтак в даному випадку є підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту  на спірну квартиру, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у даній справі.
Також, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру унеможливлює вчинення органами державної реєстрації права власності на нерухоме майно та державними реєстраторами будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири, а відтак вимога про забезпечення позову ще і шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому зазначену ухвалу місцевого суду  необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1968835932109, яка зареєстрована на праві власності за Національною поліцією України, а у задоволенні іншої частини заяви відмовити.
Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» - задовольнити частково.
 
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 серпня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» про забезпечення позову задовольнити частково.
 
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1968835932109, яка зареєстрована на праві власності за Національною поліцією України. 
 
В задоволені іншої частини заяви про забезпечення позову - відмовити.
 
Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Білдінг» ( код ЄДРПОУ 40585026).
 
Боржник: Національна поліція України ( код ЄДРПОУ 40108578, юридична адреса: м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10).
 
Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: