УХВАЛА
29 серпня 2022 року
м. Київ
справа № 362/1256/19
провадження № 51-2190км22
Суддя Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши клопотання захисника  ОСОБА_2 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про зупинення виконання вироку Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року,
встановив:
За вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2021 року ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК України) на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 310 КК України – на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Також вищевказаним вироком засуджено ОСОБА_5 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 310 КК України – на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України, суд звільнив ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк кожному тривалістю 3 роки та поклавши на них обов`язки, визначені ст. 76 КК України.
Київський апеляційний суд 15 червня 2022 року скасував вирок місцевого суду в частині звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, і постановив свій вирок, яким ОСОБА_3 засудив до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 310 КК України – на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначив ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Цим же вироком суд засудив ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 310 КК України – у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 2 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України, виключив із мотивувальної частини вироку місцевого суду, при правовій кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України, посилання на вчинення даного кримінального правопорушення особами, які раніше вчинили злочин, передбачений ст. 310 цього Кодексу.
Крім того, суд апеляційної інстанції перекваліфікував дії  ОСОБА_5 з ч. 2 на ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі якої призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки та пом`якшив йому покарання, призначене за ч. 2 ст. 310 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначив ОСОБА_5 остаточне покарання, за сукупністю вчинених ним кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням апеляційного суду сторона захисту подала до Верховного Суду касаційні скарги.
Ухвалами Верховного Суду від 01 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами сторони захисту та витребувано з Васильківського міськрайонного суду Київської області матеріали кримінального провадження № 362/1256/19.
До Верховного Суду надійшло клопотання сторони захисту, в якому адвокат ОСОБА_2 порушує питання про зупинення виконання вироку Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року до розгляду касаційним судом його скарги по суті, обґрунтовуючи таку вимогу хворобливим станом засудженого ОСОБА_4 , при цьому зазначає, що останній є особою пенсійного віку та потребує догляду його сина засудженого ОСОБА_3 . Вказує, що звернення вироку до виконання справить істотний негативний вплив на стан здоров`я засудженого. Також зазначає, що засуджений ОСОБА_5 офіційно працевлаштований на даний час, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина і він на волонтерських засадах всіляко сприяє діяльності Сил територіальної оборони ЗСУ. 
Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 430 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження без виклику сторін кримінального провадження, вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.
Так, суддя, перевіривши вищевказане клопотання, не вбачає підстав для його задоволення, оскільки наведене захисником обґрунтування не є таким, що з необхідністю вимагає зупинення виконання вироку Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, а відкриття касаційного провадження чи незгода учасника кримінального провадження з судовим рішенням не є достатньою підставою для зупинення виконання судового рішення. 
Враховуючи викладене та керуючись ст. 430 КПК України, суддя 
постановив:
Залишити без задоволення клопотання захисника  ОСОБА_2 , який діє в інтересах засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про зупинення виконання вироку Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.          
Суддя
 
ОСОБА_1