Справа № 308/6573/20

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
14 липня 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Кожух О.А., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Кекерчень М.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2021 року, головуючий суддя Іванов А.П., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави України в особі Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання обшуку незаконним та відшкодування моральної шкоди
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, зазначивши відповідачем державу Україна в особі прокуратури України та Державної казначейської служби України, в якому просив: визнати обшук у квартирі АДРЕСА_1 , проведений прокурором прокуратури Закарпатської області, незаконним; стягнути на його користь шкоду у сумі 375 250 грн.
За переконанням позивача - незаконними діями органів прокуратури, досудового розслідування і суду, йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки була принижена його честь, гідність, ділова репутація, авторитет, як правоохоронця, правозахисника, громадського активіста та журналіста.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення. 

       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 

У відзиві на апеляційну скаргу, Закарпатська обласна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_1 в черговий раз в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомленний належним чином. 

На кожне чергове судове засідання подавав заяви про відкладення слухання справи, мотивуючи їх кожен раз різними обставинами.

Вказане свідчить про умисне і свідоме небажання брати участь в судовому розгляді справи і затягуванні процесу. 
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 12.09.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області Бітляна І.С. про надання дозволу на проведення обшуку в житловому будинку, який розташований за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 . Судом дозволено проведення обшуку в означеному житловому будинку з метою виявлення та вилучення речей і документів: грошових коштів, отриманих як неправомірна вигода, чорнових записів про злочинну діяльність, оригіналів документів, які виготовляються у процесі злочинної діяльності та інших документів по закупівлі та встановленню стентів громадянам, що мають значення для кримінального провадження відповідно до ст. 98 КПК України та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.
Ухвала постановлена в межах кримінального провадження № 42018070000000241, внесеного до ЄРДР 28.06.2018 року за заявою громадянина ОСОБА_3 про вимагання у нього неправомірної вигоди службовою особою, до чого був залучений ОСОБА_2 .
Протоколом обшуку від 12.09.2018, проведеним прокурором відділу прокуратури Закарпатської обласної прокуратури Кавкою Ю.І. на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді за участі ОСОБА_2 виявлено та вилучено грошові кошти, медичні засоби, документація тощо.
В подальшому ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області Кавки Ю.І. про накладення арешту на майно тимчасове вилучене в ОСОБА_2 під час обшуку за місцем його фактичного проживання за відповідним переліком.
ОСОБА_1 надав суду копії заяв та звернень до Закарпатської обласної прокуратури, Ужгородської місцевої прокуратури та ГУНП в Закарпатській області, в яких серед іншого інформував про незаконність кримінального провадження, а також проведеного обшуку в межах такого.
Листом прокуратури Закарпатської області від 11.06.2019 інформовано ОСОБА_1  про те, що обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді, копія протоколу була вручена ОСОБА_2 (сину позивача ОСОБА_1 ). Заявника інформовано про можливість оскарження вказаної відповіді.
Листом ГУНП в Закарпатській області від 07.05.2020 позивача інформовано про те, що за слідчим було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №42018070000000241 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.
У позові ОСОБА_1 вказує, що моральна шкода була заподіяна йому внаслідок незаконних дій органів прокуратури, досудового розслідування і суду, а саме зазначає, що у результаті незаконно проведеного обшуку у квартирі йому заподіяно важких наслідків, а тому ним отримано моральні і душевні страждання у зв`язку з порушенням права власності, а також проведення означеної слідчої дії в присутності його дружини та дітей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.
Наявність такого елементу складу деліктного правопорушення, як невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту є обов`язковим, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди, як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).
Зі змісту розглядуваного позову вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати обшук у його квартирі, проведений прокурором в рамках кримінального провадження №42018070000000241, незаконним.
Однак в межах даної справи суд позбавлений можливості здійснювати оцінку законності проведеної в рамках кримінального провадження слідчої дії.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 236/893/17, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. З КПК України).
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. ст. 314 - 316 цього Кодексу (ч. 2 ст. 303 КПК України).
Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України.
ОСОБА_1 до матеріалі справи не було додано доказів (зокрема відповідного процесуального рішення), якими було б встановлено незаконність проведеного прокурором в ході кримінального провадження №42018070000000241 обшуку у належній позивачу квартирі.
З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, зокрема в частині відшкодування моральної шкоди, так як позивач не довів наявність такого елементу складу деліктного правопорушення як незаконність проведеного прокурором обшуку, невідповідність якого вимогам закону, було б встановлено в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду. Крім того позивачем не обґрунтований розмір заподіяної шкоди та не надано на підтвердження її заподіяння ніяких доказів.
Відсутність вказаного елементу має своїм наслідком відсутності деліктного правопорушення, як такого.
Апеляційний суд погоджується, з тим, що ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, якою відмовлено в накладенні арешту на тимчасово вилучене під час обшуку належній позивачу квартирі майно, не встановлює незаконність вказаної слідчої дії чи протиправність прокурора при проведенні такої, а лише визначає, що прокурором не доведено значення вилученого як речових доказів для кримінального провадження.
Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 19 липня 2022 року.

Головуючий 

Судді