ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/38224/21                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 червня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в якому просив: визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 01.10.2021 №229 в частині призначення ОСОБА_2 членом Наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року позов залишено без руху.
У подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не може встановлювати або приймати рішення щодо вмотивованості або обгрунтованості позову під час його прийняття і вирішення питання про відкриття провадження у справі.
На думку апелянта, лише під час з`ясування по суті суд має встановити - чи наведені підстави порушують права позивача оскаржуваним Наказом чи ні. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що позивачем під час подання первісної та уточненої позовної заяви не було визначено права чи конкретного законного інтересу, який би порушувався оскаржуваним наказом.
До того ж, оскаржуваний наказ не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення з цим адміністративним позовом.
Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як свідчать матеріали справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року позов залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не зазначено: реальних порушень майнових прав позивача на конкретне матеріальне благо (природний газ) і не надано доказів, які підтверджували б такі майнові права позивача на природний газ; відомостей про те, платником яких саме податків і зборів є позивач, конкретних обставин використання сплачених позивачем податків і зборів на виплату винагороди членам наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України»; обґрунтування завдання позивачу відповідачем збитків внаслідок прийняття оскаржуваного наказу, тому позовна заяву не відповідає статті 161 КАС України.
Крім того, судом першої інстанції звернуто увагу на те, що копія оскаржуваного наказу або витягу з нього у позивача відсутня, проте клопотання про його витребування до позовної заяви не додано.
На виконання вимог вказаної ухвали 10 січня 2022 року на адресу суду попередньої інстанції надійшла заява позивача, з якою позивач надав уточнену позовну заяву з обгрунтуванням порушених його прав. Крім того, позивач просив витребувати оскаржуваний наказ у зв`язку з неможливістю отримання його самостійно.
Однак, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не було виконано вимоги ухвали суду від 28 грудня 2021 року в частині відщповідності вимогам п.п. 5, 9 частини п`ятої статті 160, частини чевтертої статті 161 КАС України, та з огляду на положення частини третьої статті 45 КАС України, тому наявні підстави для повернення позовної заяви.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (частина перша статті 5 КАС України).
У частині п`ятій ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено вимоги, які застосовуються до позовної заяви.
Частиною третьою статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому законом порядку і розміоі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Крім того, частиною першою статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, кріи випадків, визначених частиною другою цієї статті.
У силу вимог пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
За правилами частини першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Таким чином, залишення скарги без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання.
Як свідчать матеріали справи, подаючи позовну заяву, ОСОБА_1 просив: визнати протиправним і скасувати наказ відповідача від 01.10.2021 №229 в частині призначення ОСОБА_2 членом Наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України».
Обгрунтовуючи вказану позовну заяву, ОСОБА_1 зазначив, що прийняття незаконно призначеним складом Наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України» рішень стосовно ТОВ «Оператор ГТС України» порушує права позивача як власника природних ресурсів, як розробника законодавчих актів, а також може спричинити Україні труднощі на міжнародному рівні, а саме:
- прийняття відповідачем оспорюваного наказу напряму впливає на права позивача, як на опосередкованого власника природного газу згідно із статті 13 Конституції України;
- із заробітної плати позивача стягуються податки, тому незаконне призначення ОСОБА_2 потягне незаконну виплату йому винагороди за рахунок сплачених позивачем податків;
- позивач є незалежним консультантом з корпоративного управління, співавтором Кодексу корпоративного управління і проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення корпоративного управління юридичних осіб, акціонером (засновником, учасником) яких є держава»; суб`єкти владних повноважень грубо порушують законодавство, вчиняють свої дії з перевищенням повноважень, порушують міжнародні вимоги та стандарти, чим завдають збитків позивачу як розробнику та особі, яка впроваджує такі міжнародні вимоги та стандарти в українське законодавство.
У той же час, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не зазначено: реальних порушень майнових прав позивача на конкретне матеріальне благо (природний газ) і не надано доказів, які підтверджували б такі майнові права позивача на природний газ; відомостей про те, платником яких саме податків і зборів є позивач, конкретних обставин використання сплачених позивачем податків і зборів на виплату винагороди членам наглядової ради АТ «Магістральні газопроводи України»; обґрунтування завдання позивачу відповідачем збитків внаслідок прийняття оскаржуваного наказу.
На усунення недоліків, 10 січня 2022 року за допомогою поштового зв`язку позивачем було направлено на адресу суду першої інстанції уточнену позовну заяву, та подав клопотання про витребування оскаржуваного наказу у зв`язку з неможливістю його витребування. 
У апеляційній скарзі, позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано уточнену позовну заяву, та той факт, що суд не може встановлювати та приймати рішення щодо вмотивованості та обгрунтованості позову під час його прийняття та вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Так, звертаючись до суду з певним адміністративним позовом, позивачі мають право вимагати надання їм якісної послуги у вигляді законного та обгрунтованого рішення, яке ефективно розв`яже спір по суті, адже рішення суду - це правозастосовчий акт, який породжує відповідні наслідки з орієнтиром на встановлення справедливості в межах дії верховенства права. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
У той же час, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. 
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17 наголошував, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.
Враховуючи, що текст позовної заяви є майже ідентичний уточненій позовній заяві, та не містить обставин порушення оскаржуваним наказом конкретно-визначеного права чи законного інтересу позивача, та останнім не надано відповідних доказів, які б свідчили про порушення його прав, вказане свідчить про не виконання позивачем вимоги про залишення позовної заяви без руху в частині відповідності умовам п.п. 5, 9 частини п`ятої статті 160, частини четвертої статті 161 КАС України.
При цьому, колегія суддів враховує, що у силу вимог частини другої статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
Як наслідок, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 45 КАС України).
З аналізу наведених вище норм, вбачається, що суд може визнати зловживанням процесуальними правами конкретні дії учасників справи, що свідчать про невиконання процесуальних обов`язків. Кваліфікація тих чи інших дій як зловживання правами здійснюється судом з огляду на обставини справи та, з урахуванням мети, яку переслідував учасник справи.
У той же час, колегія суддів звертає увагу, що суд має право на застосування положень частини третьої статті 45 КАС України саме до скарги, заяви, клопотання, яке підпадає під ознаки зловживання процесуальними правами.
При цьому, перелік дій, які підпадають під ознаки зловживання процесуальними правами, закріплений нормою частини другої ст. 45 КАС України, проте, за будь-яких умов, визнання певних дій зловживанням процесуальними правами здійснює виключно суд, керуючись власним розсудом та виходячи з конкретних обставин справи.
Так, суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. Обмеження чи позбавлення процесуального права повинно застосовуватися судом відповідно до принципу пропорційності.
У даному випадку, враховуючи відсутність у позовній заяві обгрунтування порушення оскаржуваним наказом конкретно-визначеного права чи законного інтересу, що підлягає судовому захисту, так як такий наказ є індивідуальним актом, дія якого вичерпана його виконанням, зазначене свідчить про подання завідомо безпідставного позову, що свідчить про зловживання позивачем процесуального права.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що повернення в даному випадку позовної заяви позивачеві є законним та обгрунтованим.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                              В.П. Мельничук