Ухвала
17 червня 2022 року
м. Київ
справа № 448/546/21
провадження № 61-5135ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення франшизи, відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (під час розгляду справи за заявою позивачки виключено з числа відповідачів) про стягнення франшизи у розмірі 2 600 грн, відшкодування майнової шкоди у розмірі 30 182,88 грн та моральної шкоди у сумі 20 тис. грн, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 липня 2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Zefira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй, та автомобіля марки «Ford Galaxy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Позивачка стверджувала, що ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила їй страхове відшкодування в розмірі 
41 317,12 грн, однак понесені нею витрати на ремонт автомобіля склали 
61 500 грн, що перевищує суму виплаченого страхового відшкодування. Крім того вона понесла витрати на лікування в розмірі 10 тис. грн. Позивачка вказувала, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та пошкодженням її майна вона зазнала моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, перебуванні у пригніченому настрої, емоційному та фізичному дискомфорті, пов`язаними з необхідністю займатися ремонтом належного їй автомобіля, яку вона оцінила у 20 тис. грн. 
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнутоз ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму франшизи в розмірі 
2 600 грн та 2 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково.Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 тис грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
09 червня 2022 року до Верховного Суду  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що касаційне провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, дотримання розумних строків розгляду справи, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 52 782,88 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 100 = 248 100, 00 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
Заявниця вказала, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження. 
Верховний Суд, враховуючи ціну, предмет позову, правовідносини, в яких виник спір, складність справи, значення справи для сторін і суспільства, а також доводи касаційної скарги, з вказаними твердженнями                        ОСОБА_1 не погоджується і вважає їх необґрунтованими. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачкою не надано належних та достовірних доказів на підтвердження понесених витрат. Доводи касаційної скарги у значній мірі зводяться до переоцінки доказів у справі, що в силу положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Сама лише незгода заявниці з висновками судів за результатами оцінки доказів не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення франшизи, відшкодування майнової і моральної шкоди, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, 
яка її подала. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                   Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович