ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 травня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 398/2369/21
провадження № 22-ц/4809/156/22 

       Кропивницький апеляційний суд у складі: 

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М., 
               при секретарі –  Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Авраменка О.В. від 16 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним рішення житлово-побутової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та стягнення моральної шкоди,- 

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1  звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що  у період з 18 січня 1993 року по 16 жовтня 2004 року він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та був звільнений з військової служби у запас Збройних сил України згідно з наказом Командувача внутрішніх військ МВС України від 11 жовтня 2004 року №87о/с. Під час проходження військової служби, 01 листопада 1993 року ним був поданий рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про постановку на облік для одержання житлової площі (поліпшення житлових умов) у складі сім`ї в кількості двох осіб. 23 грудня 1993 року на засіданні Житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення, оформлене протоколом №10, у відповідності до якого військовослужбовець – ст. лейтенант ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 зі складом родини – 1 особа та був включений в список черговиків на загальних підставах. Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 02 грудня 2015 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій. 
Зазначив, що 25 вересня 2020 року на засіданні комісії житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 було прийнято рішення, оформлене протоколом №9, яким на підставі п. 3.15 п.п. 1 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям МВС України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої Наказом МВС України від 28 липня 2007 року №278, знято з квартирного обліку частини родину капітана запасу ОСОБА_1 у складі 3 особи: він, дружина – ОСОБА_2 , син – ОСОБА_3 . Дане рішення мотивоване тим, що він в період перебування на квартирному обліку штучно погіршив житлові умови шляхом проведення обміну житлового приміщення більшої жилої площі на меншу.
Вважає, дане рішення незаконним, оскільки він та члени його сім`ї не були власниками нерухомого майна.
Крім того, зазначив, що відповідач вдруге порушує його права, знімаючи з квартирного обліку, що змушує його вишукувати додаткові можливості та час для захисту свого порушеного права, що спричиняє йому додаткові моральні страждання, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 150 000 грн.
Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати незаконним рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 25 вересня 2020 року, оформлене протоколом №9, щодо зняття з квартирного обліку частини його родини у складі 3 осіб; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його у складі родини – 3 особи (право позачергового отримання житла) на отримання постійного житла з датою зарахування на квартирний облік 23 грудня 1993 року та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано незаконним рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25 вересня 2020 року, оформлене протоколом №9, щодо зняття з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України родини капітана запасу ОСОБА_1 у складі 3 особи: капітан запасу ОСОБА_1 , дружина – ОСОБА_2 , син – ОСОБА_3 .
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити капітана запасу ОСОБА_1 у складі родини 3 особи: капітан запасу ОСОБА_1 , дружина – ОСОБА_2 , син – ОСОБА_3 , в пільговій черзі (право позачергового одержання житла) на отримання постійного житла з датою зарахування на квартирний облік 23 грудня 1993 року.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі з 18 січня 1993 року по 16 жовтня 2004 року та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України.
23 грудня 1993 року на засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення, оформлене протоколом №10, про зарахування військовослужбовця – ст. лейтенанта ОСОБА_1 на квартирний облік військової частини НОМЕР_1 та включення у список черговиків на загальних підставах.
Наказом Командувача внутрішніх військ МВС України від 11 жовтня 2004 року №87о/с капітан ОСОБА_1 , бортовий авіаційний технік 3 вертолітної ескадрильї військової частини НОМЕР_1 звільнений з військової служби у запас Збройних сил України по п. 63 – «в» (за станом здоров`я), вислуга років на 01 жовтня 2004 року складає у календарному обчисленні: 16 років 2 місяці, у пільговому обчисленні: 28 років 2 місяці 17 днів.
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії « НОМЕР_2 , виданим головним управлінням Національної гвардії України 22 червня 2015 року, тобто є таким, що має право на поліпшення житлових умов як учасник бойових дій.
На квартирному обліку військової частини сім`я позивача перебувала в складі трьох осіб: ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_2 , викладач Олександрійського училища культури, та син - ОСОБА_3 , який в цій же частині перебуває на військовій службі з вересня 2016 року, посада льотчик-штурман. Про бажання перебувати на квартирному обліку разом з батьком ОСОБА_3 подав письмову заяву.
Рішенням комісії, яке внесене до протоколу №2 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2018 року, перенесено дату постановки на квартирному обліку капітану запасу ОСОБА_1 у складі родини 3 особи, в зв`язку із зміною адреси реєстрації, яку вважали штучним погіршенням житлових умов з моменту погіршення житлових умов протягом 5 років, з 23.12.1993 року на 22.04.2010 року.
Рішення мотивоване тим, що позивач в період перебування на квартирному обліку порушив п. 17 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень» (Постанова №470 від 11.12.1984 р.), так як штучно погіршив житлові умови, а саме: маючи реєстрацію та проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 (жила площа 37 кв.м, зареєстрована 1 особа), 22.04.2005 року змінив місце реєстрації на гуртожиток за адресою: АДРЕСА_2 (жила площа 11 кв.м, зареєстрована 1 особа).
Підставою для прийняття рішення було те, що з 01 листопада 1999 року позивач проживав за договором піднайму у квартирі свого батька – ОСОБА_4 – за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 27.10.1999 року та копією договору піднайму квартири, а потім змінив місце реєстрації на гуртожиток.
За позовом ОСОБА_1 рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року, яке постановою Кропивницького апеляційного суду від 22 січня 2020 року залишено без змін, визнано незаконним рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 08 лютого 2018 року, оформлене протоколом №2, щодо перенесення дати постановки на квартирному обліку капітана запасу ОСОБА_1 у складі родини 3 особи з 23 грудня 1993 року на 22 квітня 2010 року та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити капітана запасу ОСОБА_1 у складі родини 3 особи в пільговій черзі (право позачергового одержання житла) на отримання постійного житла з датою зарахування на квартирний облік 23 грудня 1993 року.
При цьому, рішенням суду встановлено, що з 22 квітня 2005 року по 2015 рік позивач був зареєстрований у кімнаті гуртожитку Олександрійського училища культури за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями довідок (виписок з домової книги про склад сім`ї та прописку), виданих Олександрійським училищем культури від 29.04.2005 року №52, від 04.10.2006 року №248, 09.11.2007 року №200, від 15.12.2008 року №248, 22.10.2009 року №143, 23.07.2012 року №234, 05.02.2015 року №72; з 13.04.2015 року дружина позивача ОСОБА_2 , 1972 року народження, та син ОСОБА_3 , 1995 року народження, зареєстрували своє місце проживання в гуртожитку військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями довідок, виданих військовою частиною НОМЕР_1 від 13.04.2005 року №294, 05.10.2006 року №424, 07.11.2007 року №537, 22.12.2008 року №648, 23.10.2009 року №713, 16.07.2012 року №86, 26.03.2015 року №515; з грудня 2015 року по теперішній час позивач разом із членами своєї родини дружина – ОСОБА_2 , 1972 року народження, син – ОСОБА_3 , 1995 року народження, проживають і постійно зареєстровані в гуртожитку військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками про місце реєстрації і склад сім`ї, виданих Військовою частиною НОМЕР_1 від 24.12.2015 року №729, 16.12.2016 року №203, 27.09.2017 року №343.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.37 ЖК Української РСР - облік тих, що потребують поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.
Статтею 40 цього Кодексу передбачено, що громадяни перебувають на обліку таких, що потребують поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, відповідно до частини другою цієї статті у випадках:
1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;
1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;
2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;
3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;
4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;
5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Згідно з вимогами абзацу 4 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Відповідно до абзацу 1 п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Відповідно до п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року - військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.
Згідно з п.29 вказаного Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі   розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Пунктом 30 вказаного Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службової невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, суд першої інстанції встановивши те, що позивач та члени його сім`ї не є та не були власниками нерухомого майна, а проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору піднайму не є поліпшенням житлових умов, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про визнання рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 25 вересня 2020 року незаконним та зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку з 23 грудня 1993 року.
Також апеляційній суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу заподіяної моральної шкоди. 
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач послався на те, що відповідач повторно виніс незаконне рішення про зняття його з квартирного обліку, що свідчить про свідоме порушення його житлових прав, не виконує рішення суду від 12 вересня 2019 року, чим спричинив моральних страждань.
Матеріалами справи підтверджується факт прийняття відповідачем незаконних рішень щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку частини, що свідчить про доведеність заподіяння останньому моральної шкоди внаслідок порушення його житлових прав.
Рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Доводи апеляційної скарги зводяться до формальної незгоди з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.06.2022

Судді: 

О.А. Письменний ОСОБА_5 Дуковський Л.М.Дьомич