Ухвала
27 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 127/6494/21
провадження № 61-3470ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, на постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Сала Т. Б., Ковальчука О. В., Якименко М. М., від 29 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та похідних договорів припиненими,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати припиненими кредитний договір № SAMDN52000200433148 від 06 грудня 2014 року, укладений між ним та акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - 
АТ КБ «ПриватБанк»), та похідні від даного кредитного договору - угоду № SAMDN33000718683645 від 10 серпня 2011 року та угоду № SAMDN33000743996865 від 13 квітня 2015 року.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання припиненим кредитного договору від 06 грудня 2014 року скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким цю вимогу позову задоволено частково, визнано припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договором «Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання послуг продукта кредитних карт» від 06 грудня 2014 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін, стягнуто з 
АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн.
08 квітня 2022 року засобами електронної пошти представник ОСОБА_1 - адвокат Покоєвич А. О. подав касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2022 року та просив вказану постанову в частині відмови у стягненні з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.
В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується. 
Оспорювана сума за касаційною скаргою становить 8 000 грн.
Підставою касаційного оскарження заявник вказує пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц.
Стверджує, що ним надано достатньо доказів, які підтверджують наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу. Крім того вважає, що 
АТ КБ «ПриватБанк» повинен понести відповідальність за порушення прав споживача.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження)вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 10 листопада 
2021 року.
Апеляційний суд оцінивши докази надані позивачем на підтвердження судових витрат та встановивши, що в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги, посилання на яке міститься в розрахунку витрат на правову допомогу та квитанції до прибуткового касового ордера, з якого можливо було б встановити узгоджений між ОСОБА_1 та адвокатом механізм розрахунку гонорару, вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до вищенаведених висновків Верховного Суду.
Підстав для відступу від вказаних висновків Верховного Суду колегія суддів не вбачає.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року).
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.
Керуючись статтями 388, 389, пунктом 5 частини другої статті 394ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Покоєвич Артем Олексійович, на постанову Вінницького апеляційного суду 
від 29 березня 2022 року у цивільній справі № 127/6494/21.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      В. В. Шипович
 
       Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта