ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/1892/22
Провадження № 22-ц/4820/983/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/1892/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2022 року (суддя Колієв С.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що неналежне виконання за період з 22.00 год. до 23.00 год. 17 січня 2022 року посадовим особами відповідача рішення суду у справі №2270/14181/11 від 12.12.2011 призвело до негативних наслідків для нього у вигляді порушення його прав та моральних стражданнях та призвело до негативних наслідків для авторитету держави. Позивач вказує, що наслідком невиконання рішення суду є порушення його конституційного права: як споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності; права приватної власності на паспортну книжечку, адже документ є майном в розумінні цивільного законодавства; права правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, що були ним понесені на відновлення порушених прав; права на справедливий суд і судовий захист, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист. ОСОБА_1 вважає, що визначений ним розмір моральної шкоди є достатнім покриттям його порушених прав та моральних страждань, тому і просив суд стягнути з Держави Україна моральну шкоду в розмірі 244 000 000 000 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що правовий конфлікт між сторонами виник з факту невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі №2270/14181/11 в конкретно визначений часовий проміжок, що є порушенням права на судовий захист та підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку ч. 1 ст. 23 ЦК України та ст. 56 Конституції України. Також, ОСОБА_1 зазначає, що відмова суду стягнути моральну шкоду є стимулом правопорушника продовжувати правопорушення, а відповідно з прецедентною практикою ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. І судом не надано оцінки наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду та не визначено, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що визначені законодавством. 
Крім того, постановлення, на думку позивача, незаконного рішення, не є здійсненням правосуддя і завдає шкоди державному суверенітету у вигляді унеможливлення виконання державою базової функції, а саме здійснення правосуддя. 
Також, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не враховано факт разовості відшкодування шкоди за певний період невиконання судового рішення та не взято до уваги обставини, що встановлені судовими рішеннями у справах №686/8422/20 і №686/13784/21. 
Позивач посилається також на неврахування судом першої інстанції тих обставин, що правопорушник встановлений рішеннями суду і саме на нього покладається обов`язок доказування факту виконання судового рішення і, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди не є співмірним правопорушенню. 
Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 червня 2022 року відзив УДМС в Хмельницькій області від 09.06.2022 залишено без розгляду.
Учасник справи та представник учасника справи до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином. 
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Суд першої інстанції виходив з того, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.11.2011 у справі №2270/14181/11, що залишена в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.05.2012, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Хмельницький відділ УМВС України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію в паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.
На підставі цього рішення, 11 червня 2012 року видано виконавчий лист №2270/14181/11, що перебував у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області на виконанні (ВП № 33223826).
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 05 жовтня 2012 року замінив у виконавчому проваджені № 33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області.
Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року, що набрало законної сили 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 10510 грн моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 позовних вимог, а саме складу цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального і процесуального права та узгоджуються із матеріалами справи.
Положеннями статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
В силу частини 1 статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Аналізуючи зазначені норми права, наявні підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.
При цьому, саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).
Відповідно до частин 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди 17.01.2022 у період з 22 год. по 23 год., її розміру незаконністю дій чи бездіяльністю відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю та наслідками, зазначеними у позові внаслідок невиконання рішення суду від 12 грудня 2011 року у справі №2270/14181/11, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдану моральну шкоду, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.
Аргументи апеляційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права є голослівними, адже суд при вирішенні позову ОСОБА_1 керувався положеннями ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 167,170, 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 12, 30, 81 ЦПК України.
Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги факти, встановлені судовими рішеннями по справах №686/8422/20, №686/13784/21, що є порушенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі позивач вимагає відшкодування моральної шкоди, заподіяної, на його думку, невиконанням рішення суду по справі № 2270/14181/11 саме за період з 22.00 год. до 23.00 год. 17 січня 2022 року у розмірі 244 000 000 000 грн. І саме у цій справі позивач, відповідно до процесуального законодавства (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) мав би довести факт заподіяння йому моральної шкоди, її розмір та наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та фактично зводяться до обґрунтувань позовної заяви, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови. 
Разом з тим, заслуговують на увагу твердження апелянта про порушення судом першої інстанції процесуальних строків розгляду справи, однак це порушення не призвело до невірного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 квітня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 27 червня 2022 року.
Судді                                                                 А.П. Корніюк
                                                                                       
               І.В. П`єнта   
                                                                               
       О.І. Талалай