ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 липня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 741/286/21
Головуючий у першій інстанції – Киреєв О.В. 
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/445/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Макіївська сільська рада Носівського району Чернігівської області 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області у складі судді Киреєва О.В. від 11 листопада 2021 року, місце ухвалення рішення м.Носівка, у справі за позовом ОСОБА_1 до Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

                           В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із врахуванням уточненої позовної заяви (а.с.27-29), вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона за наявності поважних причин пропустила визначений статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Позивач вказувала, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: земельна ділянка площею 2,81 га, яка розташована на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, і належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №263514 від 04.07.2005 року, та земельна ділянка площею 0,50 га, яка розташована на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №263343 від 04.07.2005. Позивач зазначала, що після смерті ОСОБА_2 спадщину ніхто не прийняв, спадкова справа не заводилась. З 06.02.2001 року по день смерті ОСОБА_2 проживав в Чернігівському геріатричному пансіонаті. У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року у справі №754/16534/19, яке набрало законної сили, судом встановлено факт родинних відносин між нею та померлим ОСОБА_2 , а саме, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є двоюрідними братом та сестрою. Позивач стверджувала, що тільки після ухвалення судом вказаного рішення факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 встановлено належним чином, проте, строк для прийняття спадщини вже сплинув. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк - три місяці, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .   
У заяві про усунення недоліків позовної заяви (а.с.25-26), а саме, щодо надання суду доказів звернення до нотаріуса з метою оформлення спадщини та доказів того, що позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 вказує, що спір по справі не відноситься до правовідносин щодо оформлення спадщини. При цьому, позивач зазначає, що спір у даній справі щодо видачі свідоцтва про право на спадщину - відсутній, і позовні вимоги відносяться до права позивача на прийняття спадщини. 

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 11.11.2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи,  без додержання норм права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки причинам пропуску строку для прийняття спадщини, а лише констатував, що причини неповажні, оскільки позивач тільки через сім років після смерті ОСОБА_2 почала займатись підтверджденням факту родинних відносин із спадкодавцем. Доводи апеляційної скарги стверджують, що зі змісту мотивувальної частини рішення вбачається, що позивач по справі довів факт неможливості підтвердження її родинних відносин зі спадкодавцем у позасудовому порядку. На підтвердження обґрунтованості вимог заявленого позову апелянт звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18, а також на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.03.2021 року у справі №643/14592/18. Апелянт стверджує, що оскільки наявні у ОСОБА_1 документи не підтверджували факту її родинних відносин із ОСОБА_2 у позасудовому порядку, то за даних обставин, вона не могла підтвердити свій статус спадкоємця у розумінні книги шостої ЦК України, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Апелянт вказує, що значний проміжок часу з моменту закінчення строку для прийняття спадщини до встановлення позивачем факту родинних відносин, не може вважатись неповажною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Доводи апеляційної скарги вказують, що тривалість строку позовної давності для позовів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є загальною, і становить три роки. При цьому, із заявою про застосування строку позовної давності, відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України, відповідач не звертався, а навпаки, повідомив суд про визнання позову, тому відмова судом у задоволенні позову є необґрунтованою. Із посиланням на ч.4 статті 206 ЦПК України ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті не прийняв до уваги заяву відповідача про визнання позову та прохання його задовольнити. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог без постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем. Апелянт стверджує, що звернення до нотаріуса протягом строку для прийняття спадщини із заявою про її прийняття, та отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, є формалізмом, і невчинення позивачем таких дій не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки причини пропуску ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними.    

В  судовому  засіданні  апеляційного  суду  представник  позивача ОСОБА_1 - адвокат Гутник В.П. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги. 

В судове засідання апеляційного суду позивач, представник відповідача - Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
   
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25.06.2012 року (а.с.11), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .  
Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_2 заповіту не складав, спадкова справа після померлого ОСОБА_2 не заводилась (а.с. 63-66).
У власності ОСОБА_2 перебували дві земельні ділянки на території Софіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області: площею 2,81 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №263514 від 04.07.2005 року, та площею 0,50 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №263343 від 04.07.2005 року (а.с.12,13). 
Відповідно до копії довідки про склад сім`ї №108 від 19.08.2019 року (а.с.8), ОСОБА_2 станом на дату смерті його батька - ОСОБА_3 , а саме, станом на 16.10.2000 року, проживав разом з ним у с.Вишневе Носівського району Чернігівської області.  
З 06.02.2001 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у Чернігівському геріатричному пансіонаті (а.с.9).
Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року у справі №754/16534/19, провадження №2-о/754/54/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 року (а.с.18-19), задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є двоюрідними братом і сестрою. 

Таким чином, хронологія подій є наступною: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилась (а.с.11, 63-66). У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року у справі №754/16534/19, провадження №2-о/754/54/20, яке набрало законної сили 07.08.2020 року (а.с.18-19), задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є двоюрідними братом і сестрою. 03.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області із позовом Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Протягом вказаного хронологічного періоду до нотаріуса із відповідною заявою ОСОБА_1 не зверталась.   
         
За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , отриманої приватним нотаріусом 20.04.2021 року, про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковим К.М. 20.04.2021 року за №34/01-16 видано довідку (а.с.40), в якій зазначено, що оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в нотаріальну контору в установлений законом строк ОСОБА_1 не подала, і на момент його смерті зареєстрована за адресою померлого не була, то вона пропустила строк для прийняття спадщини, у зв`язку з чим ОСОБА_1 необхідно звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.  

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції з врахуванням норм права, які регулюють спірні правовідносини, а також роз`яснень, викладених у абзаці 6 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року ’’Про судову практику у справах про спадкування’’, вказав, що зазначені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач не можуть бути визнані судом поважними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач лише у 2019 році, тобто, через сім років після смерті ОСОБА_2 , почала займатись підтвердженням факту родинних відносин із спадкодацем, та у листопаді 2019 року звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, і за даних обставин, суд дійшов висновку про те, що позов є необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.       

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову є такими, що не узгоджуються із обставинами справи та нормами права, які регулюють дані правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки причинам пропуску строку для прийняття спадщини, а лише констатував, що причини неповажні, оскільки позивач тільки через сім років після смерті ОСОБА_2 почала займатись підтверджденням факту родинних відносин із спадкодавцем. Доводи апеляційної скарги стверджують, що зі змісту мотивувальної частини рішення вбачається, що позивач по справі довів факт неможливості підтвердження її родинних відносин зі спадкодавцем у позасудовому порядку. На підтвердження обґрунтованості вимог заявленого позову апелянт звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18, а також на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.03.2021 року у справі №643/14592/18. Апелянт стверджує, що оскільки наявні у ОСОБА_1 документи не підтверджували факту її родинних відносин із ОСОБА_2 у позасудовому порядку, то за даних обставин, вона не могла підтвердити свій статус спадкоємця у розумінні книги шостої ЦК України, що є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Апелянт вказує, що значний проміжок часу з моменту закінчення строку для прийняття спадщини до встановлення позивачем факту родинних відносин, не може вважатись неповажною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Апелянт стверджує, що звернення до нотаріуса протягом строку для прийняття спадщини із заявою про її прийняття, та отримання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, є формалізмом, і невчинення позивачем таких дій не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог заявленого позову, оскільки причини пропуску ОСОБА_1 строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними.    

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до приписів ч.3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом ч.3 статті 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила вказаної норми права про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 23.08.2017 року у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду: від 01.04.2019 року у справі №643/3049/16-ц, провадження №61-39398св18, від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, провадження №61-14038св20, від 03.03.2020 року у справі №145/148/20, провадження № 61-16153св20.

Таким чином, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані із тривалими відрядженнями, в тому числі, закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.27-29), обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач вказувала, що даний строк пропущено нею з поважних причин, оскільки факт родинних відносин між нею та спадкодавцем ОСОБА_2 було встановлено рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року у справі №754/16534/19, яке набрало законної сили 07.08.2020 року. При цьому, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що тільки після ухвалення судом вказаного рішення факт родинних відносин нею позивачем та спадкодавцем встановлено належним чином, проте,строк для прийняття спадщини вже сплинув.  

Як вбачається із рішення Деснянського районного суду м.Києва від 02.03.2020 року у справі №754/16534/19 (а.с.18-19), із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 звернулась до суду у листопаді 2019 року.  
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданного 25.06.2012 року (а.с.11), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .  

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року щодо відсутності підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Оскільки, як обгрунтовано вказав суд першої інстанції, зазначені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 року у справі № 756/957/18, провадження №61-5590св21, висновки якої щодо застосування відповідних норм права враховує апеляційний суд при апеляційному перегляді даної справи, ’’…Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини’’.

Доводи апеляційної скарги вказують, що тривалість строку позовної давності для позовів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є загальною, і становить три роки. При цьому, із заявою про застосування строку позовної давності, відповідно до ч.3 статті 267 ЦК України, відповідач не звертався, а навпаки, повідомив суд про визнання позову, тому відмова судом у задоволенні позову є необґрунтованою. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року, оскільки правовідносини щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, регламентовані ч.1 статті 1270 ЦК України, відповідно до якої для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, та положеннями ч.3 статті 1272 ЦК України, згідно якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За даних обставин, посилання апелянта на статтю 257; ч.3, ч.4 статті 267 ЦК України, є безпідставними.  

Із посиланням на ч.4 статті 206 ЦПК України ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті не прийняв до уваги заяву відповідача про визнання позову та прохання його задовольнити. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог без постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем. 

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року, виходячи із наступного.  
Відповідно до ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, оскільки відсутні законні підстави для його задоволення. Встановивши на підставі фактичних обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв визнання відповідачем позову. Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 11.11.2021 року, оскільки вказана обставина не призвела до неправильного вирішення справи.          

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок  доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, суд виходив з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.11.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 11.11.2021 року - необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 22.07.2022 року. 

Головуючий:                                           Судді: