ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року 
м. Черкаси
Справа № 711/5640/21		
Провадження № 22-ц/821/631/22		
Категорія: 310020000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої:          Карпенко О.В. 
суддів:                  Василенко Л.І., Нерушак Л.В.
за участю секретаря : Винник І.М.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача – адвокат Островська Ганна Вікторівна
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Островської Ганни Вікторівни на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Казидуб О.Г. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 27 січня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що у січні 2020 року йому стало відомо від державного виконавця, що відносно нього 10.01.2020 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь колишньої дружини ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. На розгляді даної справи позивач не був присутній.
Зазначає, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 23.01.2020 року з ОСОБА_1 також було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 12.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття
Як вказує позивач, на даний час змінився його майновий стан, а саме з 10.01.2020 року він сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення яких йому не було відомо та через необізнаність про наявність рішення суду виникла значна заборгованість, яку він змушений був виплачувати шляхом оформлення мікрокредитів.
Також, вказує ОСОБА_1 , він сплачує аліменти на доньку ОСОБА_6 , щоб уникнути заборгованості. Він не може офіційно працевлаштуватись, оскільки з останнього місця роботи був звільнений за станом здоров`я, має хронічні захворювання, перебивається тимчасовими заробітками, а в зв`язку з обмеженнями на підставі карантину, коштів на власне утримання в нього не залишається, а тому він вимушений проживати разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою та фактично його утримує. В центрі зайнятості на обліку він не перебуває, не зареєстрований як фізично особа-підприємець, доходів ніяких немає. Його мати допомагає йому сплачувати аліменти на утримання доньок. Сплата аліментів на двох доньок у вказаному розмірі, зазначеному в судових рішеннях, ставить його у скрутне матеріальне становище та спонукає до оформлення кредитів на сплату аліментів.
У зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, на користь якої він сплачує за рішенням суду аліменти, вважає, що в нього змінився і сімейний стан, а тому аліменти присуджені судом на утримання ОСОБА_7 мають бути зменшені до 1/8 частини його доходу, що відповідатиме вимогам ст. 182 та ч. 5 ст. 183 СК України.
Вказував, що про винесення рішення Придніпровським судом м. Черкаси про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , йому було невідомо, крім того на той час він мав лише одну дитину. Аліменти на утримання ОСОБА_7 ним сплачувались добровільно. Також до 2017 року він був офіційно працевлаштований та мав стабільну заробітну плату.
В зв`язку з вищевикладеним, просив суд зменшити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_1 на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2013 року з розміру 1/4 частині від усіх видів доходів щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття до розміру 1/8 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про зменшення розміру аліментів відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що позивач жодних доказів, які підтверджують обставини погіршення його матеріального стану, або стану його здоров`я не надав. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дочки ОСОБА_6 та сплата на її утримання аліментів, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.
Крім того, розмір аліментів, визначений рішенням суду від 15.02.2013 року в справі №2314/9525/12 на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини доходів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину, та відсутність у останнього заробітку, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу із ОСОБА_2 - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 14 березня 2022 року, представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_8 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2022 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що зменшення розміру аліментів до 1/8 частини доходів позивача відповідає вимогам ст. 182 та ч. 5 ст. 183 СК України щодо розміру аліментів на одну неповнолітню дитину.
Крім того, на день постановлення рішення про стягнення аліментів Придніпровським районним судом м. Черкаси у позивача на утримання перебувала лише одна дитина Єва, тому факт народження другої дитини є зміною сімейного стану, що в розумінні ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів. Крім того, до 2017 року позивач був офіційно працевлаштований та мав стабільну заробітну плату, а тому дитину забезпечував самостійно. Фінансове становище змінилося в бік погіршення після звільнення позивача за станом здоров`я, проходження ряду курсів по лікуванню та обстеженню, придбання ліків.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.01.2013 року (справа №2314/9525/12) із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання вказаного рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси 15.02.2013 року було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження №51769794.
Також ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .
Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 23.01.2020 року в справі №738/2144/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини доходу всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В апеляційній скарзі особа, що її подає, просить провести розгляд справи в суді апеляційної інстанції у режимі відеоконференції з метою детального пояснення конкретних обставин даної справи.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про призначення відео конференції, оскільки дана справи призначення в письмовому провадженні без виклику учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_1  – адвоката Островської Г.В. не підлягає до задоволення,  виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення дітей.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, його сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
В такому разі позивач, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, має довести наявність таких обставин.
З наявних матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь відповідачки ОСОБА_2 змінився сімейний стан позивача, а саме, 01 березня 2017 року ОСОБА_1 став батьком ще одної дитини: ОСОБА_4 (свідоцтво серія НОМЕР_1 від 15 квітня 2021 року) (а.с 14).
Згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.
В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.
Напідтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів позивач, крім зміни свого сімейного стану посилається також на те, що погіршилося його матеріальне становище та стан його здоров`я, відсутність місця роботи, неможливість працевлаштуватись через хронічне захворювання
На підтвердження зазначеного позивачем надано докази, а саме: копію довідки Шосткинської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості №1922 від 12.08.2021 року, із якої вбачається, що станом на 12.08.2021 року ОСОБА_1 на обліку як такий, що шукає роботу не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує (а.с. 17).
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 не здійснює підприємницьку діяльність (а.с. 18).
Також, позивачем надано Довідку №1271 від 29.08.2017 року, видану Центральною лікарсько-експертною комісією ДСНС України, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено діагноз – вегето-судинна дистонія по змішаному типу з частими кризами, симпато-адреналової направленості, симптоматична артеріальна гіпертензія, початкові прояви ДЕП з помірно-вираженою неврологічною симптоматикою, хронічний гастродуоденіт в стадії ремісії. Захворювання пов`язане з проходженням служби. Також в довідці вказано, що ОСОБА_1 обмежено придатний до військової служби (а.с. 21).
В той же час, у вказаній довідці, на яку посилається позивач як на неможливість працевлаштуватись, відсутні відомості що виключають можливість його працевлаштування та необхідність дотримання певних умов праці, а підтверджує лише обмежену військову придатність позивача.
В матеріалах справи відсутні інші об`єктивні докази на підтвердження погіршення стану здоров`я, що зумовлюють необхідність несення позивачем витрат на лікування, або які свідчать про заборону чи обмеження до працевлаштування.
Також в матеріалах справи відсутні докази про майновий стан позивача, оскільки довідка з центру зайнятості підтверджує лише той факт, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітний та не отримує допомогу по безробіттю. Проте вказаний факт не підтверджує відсутність у позивача інших доходів (заробітної плати, пенсії, соціальної допомоги тощо).
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини даної справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1  позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 – адвокатом Островською Г.В., суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.
Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Островської Ганни Вікторівни – залишити без задоволення.
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2022 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча          О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак

/текст постанови суду виготовлений 25 травня 2022 року/