ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 липня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/21903/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 31 січня 2022 року (головуючий суддя Ільков В.В.)
у справі  № 160/21903/21
за позовом   ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про  визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01.12.2017 неправомірним та скасувати його, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести поновлення та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_1 , з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2021 представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з адвокатським запитом, в якому просив роз`яснити, на підставі чого ОСОБА_1 припинено виплату пенсії по інвалідності. Листом від 04.08.2021 відповідач повідомив, що виплата ОСОБА_1 пенсії по інвалідності припинена у зв`язку з її виїздом за кордон. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними та дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 31.01.2022 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у поновленні пенсії ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2017 відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплату відповідної пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що право позивачки на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.  Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 №  25-рп/2009  визнано неконституційними пункт 2 частини 1 статті 49 та друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно даного рішення право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами. З цих підстав суд вказав на те, що у спірному випадку пенсійним органом протиправно відмовлено у поновленні пенсійних виплат позивачці.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 особисто не подавалось заяви про поновлення виплати пенсії. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачка звернулася до суду із пропуском строку, встановленого  ст. 122 КАС України, оскільки позивачка повинна була дізнатись про порушення свого права на поновлення виплати пенсії у грудні 2017 року.
Представник позивачки подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.
Відповідно до ч.1  ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем  в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.
Рішення суду в частині відмовлених позовних  вимог не оскаржується, а тому  судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не перевіряється. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи,  ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон, виданого 08.12.2020.
Починаючи з серпня 2014 року, позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності. 
У лютому 2017  року позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
Починаючи з 01.12.2017 позивачка призначеної по закону пенсії не отримує, що також не спростовується Пенсійним органом. 
26.07.2021 представник позивачки, діючі на підставі договору № 16/07/2021 від 16.07.2021 про надання правничої допомоги, подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, адвокатський запит за №26/07/21-АБ від 26.07.2021, з проханням надати роз`яснення з приводу нездійснення виплат пенсії позивачці. Також, до адвокатського запиту долучена заява ОСОБА_1 про виплату пенсії.
04.08.2021 Пенсійним органом надано відповідь на адвокатський запит за №0400-010506-8/103748, якою роз`яснено, що на підставі повідомлення управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про оформлення документів ОСОБА_1 для виїзду за кордон на постійне місце проживання припинено виплату пенсії з 01.12.2017. 
Не погодившись з правомірністю таких доводів, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції  зазначає таке.
Позивачка як громадянка України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
У відповідності до ч.ч.3, 4 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають  за  її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. 
У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться  у цьому  Законі, то  застосовуються правила,  встановлені цими договорами (угодами). 
Статтею 4 Угодою між Україною та Державою Ізраїль про соціальне забезпечення від 28.09.2012 передбачено, що якщо інше не передбачено цією Угодою, громадяни іншої Договірної Сторони, на яких поширюється дія цієї Угоди, і які проживають на території однієї з Договірних Сторін, мають такі ж самі права та обов`язки згідно із законодавством цієї Договірної Сторони, як і її власні громадяни. 
Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне  страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Рішенням Конституційного Суду України зазначено, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно до конституційних принципі, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Після прийняття вищевказаного рішення Конституційного суду України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято.
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що з 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера та з зазначеної дати виникли підстави для поновлення конституційного права осіб (громадян України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон) на виплату пенсії, виплата яких була зупинена на підставі положень які, в свою чергу, були визнані неконституційними.
Також, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.
До того ж, відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв`язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений ст.46 Конституції України.
Отже, позивачка, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
І саме з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.
Таким чином, з цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачка 13.02.2017 виїхала на постійне місце проживання в Ізраїль, а пенсія їй була припинена в період проживання за кордоном, то, враховуючи той факт, що на даний час ОСОБА_1 не втратила громадянство України, вона має право на поновлення її виплати.
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідача про відсутність  підстав для задоволення заяви позивачки про поновлення пенсії з огляду на те, що така заява подана не нею особисто.
Ані Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ані Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений 25.11.2005 Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 (в  редакції на час звернення до органу Пенсійного фонду), не встановлюють обов`язку пенсіонера подавати заяву, зокрема, про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший особисто.
Наведений вище Порядок № 22-1 передбачає можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. (п.1.3, 4.1, 4.2 Порядку).  
Поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (п.2.8 Порядку № 22-1). 
В спірному випадку судом встановлено, що волевиявлення позивачки щодо поновлення виплати пенсії оформлено нею письмово через його представника з наданням відповідних документів, що не суперечить жодній нормі діючого законодавства.
Щодо доводів відповідача про порушення позивачкою строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції  зазначає таке.
Відповідно до правової позиції Верхового Суду, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18, зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії особі після 07 жовтня 2009 року свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі  Рішення Конституційного Суду від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009.
Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення  Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 у справі №25-рп/2009    без обмеження її виплати жодними строками.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача  поновити виплату пенсії позивачці  з 01.12.2017. 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені  ст.317 КАС України  підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст.  311,  315,  316,  321,  322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 31 січня 2022 року у справі    № 160/21903/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко