ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року 
м. Київ
справа №560/6518/20
адміністративне провадження № К/9901/33433/21 

Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду:                                                               судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В., Губської О.А., 

розглянувши у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня  2021 року (суддя-доповідач - Франовська К.С., судді: Матохнюк Д.Б., Боровицький О.А.)
І. СУТЬ СПОРУ
1.          У жовтні 2020 року Головне управління Державної податкової служби у Хмельницькій області (далі - позивач, ГУ ДПС у Хмельницькій області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача матеріальну шкоду, заподіяну несвоєчасною виплатою заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсації за порушення строків її виплати в сумі 113585,95 грн ОСОБА_2 .
2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як керівник установи, винної у несвоєчасній виплаті працівнику індексації заробітної плати понад один місяць, несе матеріальну відповідальність згідно з пунктом 9 частини першої статті 134 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) та частиною першою-другою статті 81 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу».
II.ОБСТАВИНИ СПРАВИ
3.          З 24 травня 2013 року ОСОБА_3 займав посаду начальника Кам`янець-Подільської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Хмельницькій області (наказ Міністерства доходів і зборів України від 24 травня 2013 року №630-о). З 01 вересня 2018 року відповідач є начальником Кам`янець-Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області, відповідно до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 01 вересня 2015 року № 2751-о, а з 01 жовтня 2018 року -начальником Кам`янець-Подільського управління ГУ ДФС у Хмельницькій області, відповідно до наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 01 жовтня 2018 року № 356-о.
4.          28 березня 2016 року з посади завідувача сектору відшкодування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Кам`янець-Подільської ОДПІ у зв`язку із скороченням штату був звільнений ОСОБА_2 .
5.          У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду, оскільки не отримував індексацію заробітної плати за період роботи з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року.
6.          Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 6 липня 2016 року у справі № 822/1110/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2016 року та постановою Касаційного адміністративного суд у складі Верховного Суду від 04 квітня 2018 року, визнано протиправною бездіяльність Кам`янець-Подільської об`єднаної Державної податкової інспекції ГУ ДФС у Хмельницькій області, щодо не проведення індексації заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року.
Зобов`язано Кам`янець-Подільську об`єднану Державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Хмельницькій області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року.
7.          На виконання вищенаведеного судового рішення Кам`янець-Подільська ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області в грудні 2018 року провела нарахування та виплату ОСОБА_2 , індексації заробітної плати за період його роботи з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року. Сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків виплати індексації заробітної плати не виплачена.
8.          Виплата компенсації ОСОБА_2 , в сумі 11888,83 грн., проведена ГУ ДФС у Хмельницькій області як правонаступником Кам`янець-Подільської ОДПІ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 296 від 28 березня 2018 року "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби", що підтверджується платіжним дорученням № 1279 від 13 червня 2019 року.
9.          В грудні 2018 року ОСОБА_2 вдруге звернувся до суду із позовом до Кам`янець-Подільської ОДПІ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2016 року по 05 листопада 2018 року в сумі 101 697,12 грн.
10.          Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі №560/4377/18 стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2016 року по 05 листопада 2018 року в сумі 11817,21 грн.
11.          Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року стягнуто на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 квітня 2016 року по 05 листопада 2018 року в сумі 101 697,12 грн. Вказана сума виплачена ОСОБА_2 ГУ ДПС у Хмельницькій області платіжними дорученнями № 3316, №3317, №3318 від 27 серпня 2020 року.
12.          Вважаючи, що виплачені ОСОБА_2 113 585,95 грн. (сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року - 11 888,83 та сума середнього заробітку за час затримки розрахунку - 101697,12 грн) є матеріальною шкодою, яка заподіяна з вини керівника установи ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду.
III.ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
13.          Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Хмельницькій області матеріальну шкоду в сумі 113585,95 грн. (сто тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок), заподіяну несвоєчасною виплатою заробітної плати понад один місяць за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року ОСОБА_2 , що призвело до виплати компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 113585,50 грн., (сто тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок).
14.          Приймаючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у бездіяльності відповідача наявна вина у вигляді необережності, оскільки ОСОБА_1 повинен був і мав можливість передбачити настання негативних наслідків через не нарахування та невиплати індексації заробітної плати працівникам, у вигляді матеріальної шкоди державі.
15.          Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано. Прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Присуджено ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Хмельницькій області на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
16.          Суд апеляційної інстанції, дослідивши кошториси Кам`янець-Подільської ОДПІ на 2013, 2014, 2015 та 2016 роки та додатків до них, дійшов висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності. Судом встановлено, що такі видатки позивачем не планувались і Головним розпорядником не асигнувались. Відтак, їх нарахування та виплата не здійснювалась всім працівникам Кам`янець-Подільської ОДПІ у зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень та асигнувань.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ (ЗАПЕРЕЧЕНЬ)
17.          Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ГУ ДПС у Хмельницькій області звернулось із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишивши в силі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року.
18.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
19.          У касаційній скарзі вказано про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 9 статті 134 КЗпП України у подібних правовідносинах. На думку скаржника, відповідач як керівник державного органу та як державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.
20.          Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. Зазначив, що відносно нього як керівника дисциплінарне провадження не здійснювалось, а тому його вина у не здійсненні виплати індексації не встановлена, що унеможливлює стягнення з нього шкоди.
V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА
21.          Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22.          Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. 
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. 
На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику.
23.          Відповідно до пункту 9 статі 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.
24.          За приписами статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
25.          Відповідно до статті 80 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.
Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до:
1) державного службовця, який заподіяв шкоду;
2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.
У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.
Матеріальну відповідальність державного службовця можна визначити як його обов`язок відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам неналежним виконанням посадових обов`язків (протиправними діями або бездіяльністю).
26.          Основні вимоги щодо планування видатків у кошторисах визначені у Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228 (далі - Порядок №228).
27.          Пунктом 12 Порядку №228 визначено, що головні розпорядники розглядають показники проектів кошторисів розпорядників нижчого рівня щодо законності та правильності розрахунків, доцільності запланованих видатків бюджету та надання кредитів з бюджету, правильності їх розподілу відповідно до економічної класифікації видатків бюджету та класифікації кредитування бюджету, повноти надходження доходів або повернення кредитів, додержання діючих ставок (посадових окладів), норм, цін, лімітів, а також інших показників відповідно до законодавства та складають проекти зведених кошторисів.
28.          Відповідно до пункту 20 Порядку №228 під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об`єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
29.          Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1,4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
30.          Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах касаційної скарги.
31.          Предметом спору у цій справі є стягнення матеріальної шкоди із керівника податкового органу на підставі пункту 9 частини першої статті 134 КЗпП України. 
32.          Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення спірної шкоди. Верховний Суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступне.
33.          Статтею 130 КЗпП України визначені умови, із настанням яких працівники несуть матеріальну шкоду. Однією із таким умов є вина працівника, яка повинна бути доведена. 
34.          У свою чергу, Законом №889-VIII, який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначено для держави (в особі суб`єкта владних повноважень) право зворотної вимоги (регресу) у разі заподіяння шкоди державним службовцем. Однак, в такому випадку державний службовець несе матеріальну відповідальність лише за шкоду, яка умисно заподіяна його протиправною діяльністю або бездіяльністю.
35.          Отже, для притягнення державного службовця до матеріальної відповідальності необхідно встановити:
-неналежне виконання державним службовцем посадових обов`язків;
-факт заподіяння шкоди;
-причинний зв`язок між неналежним виконанням посадових обов`язків і заподіяною шкодою;
-вину державного службовця.
36.          Також пунктом 9 частини першої статті 134 КЗпП України визначено однією із умов притягнення керівника установи до матеріальної відповідальності - це відсутність заборгованості, зокрема, Державного бюджету України або місцевого перед цією установою.
37.          Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач визначає шкоду в даному випадку у вигляді грошових виплат, здійснених на виконання судових рішень на користь ОСОБА_2 у справах №822/1110/16, №560/4377/18. Підставою звернення до суду у цих справах стало не здійснення та невчасне здійснення виплати індексації особі за відповідний період.
38.          Порядком №228 передбачено, що саме Головний розпорядник коштів визначає розмір бюджетних асигнувань у розрізі КЕКВ (код економічної класифікації видатків), помісячного розпису видатків та доводить їх до розпорядників у вигляді лімітних довідок. У разі невідповідностей між затвердженими розмірами асигнувань і розрахунковою потребою в коштах розпорядники приводять свої витрати у відповідність до бюджетних асигнувань, що доведені лімітними довідками.
39.          Суд апеляційної інстанції витребував та дослідив кошториси Кам`янець-Подільської ОДПІ на 2013, 2014, 2015 та 2016 роки та додатків до них, зокрема, розрахунків по оплаті праці за КЕКВ 2111 - Заробітна плата. Внаслідок дослідження вказаних документів судом апеляційної інстанції встановлено, що такі видатки позивачем не планувались і Головним розпорядником не асигнувались, відтак, їх нарахування та виплата не здійснювалась всім працівникам Кам`янець-Подільської ОДПІ у зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень та асигнувань.
40.          Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності за невиплату індексації у 2013-2016 роках, оскільки за приписами пункту статті 134 КЗпП України умовою повної матеріальної відповідальності керівників за таких умов є відсутність заборгованості перед роботодавцем Державного бюджету, місцевих бюджетів і юридичних осіб державної форми власності. Окрім того, Верховний Суд зазначає, що обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, виключають наявність вини у відповідача, що є обов`язковою умовою для притягнення особи до матеріальної відповідальності.
41.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
42.          З огляду на викладене, висновок суду апеляційної інстанції є правильним, обґрунтованим, відповідає нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
VII СУДОВІ ВИТРАТИ
43.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі №560/6518/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                    О.В. Калашнікова

                                                                                                    М.В. Білак

                                                                                                    О.А. Губська