Постанова 
Іменем України                 
 
11 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 279/4103/20
провадження № 61-20401ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріел Істейн Індепендент»,
відповідачі: Коростенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Управління Служби безпеки України в Житомирській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріел Істейн Індепендент» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року у складі судді Коваленко В. П. та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Павицької Т. М., Миніч Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріел Істейн Індепендент» (далі - ТОВ «Ріел Істейн Індепендент») звернулося до суду з позовом до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Коростенський міськрайонний відділ ДВС), Управління Служби безпеки України в Житомирській області (далі - Управління СБУ в Житомирській області) про визнання незаконними і скасування рішення та акта.
Позовна заява ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» мотивована тим, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 року у справі №1-81/11, який набрав законної сили 24 листопада 2012 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна, а також у межах цивільного позову у кримінальному провадженні солідарно стягнуто з  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ріел Естейт Індепендент» матеріальну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 1 453 220 грн.
На підставі зазначеного вироку 25 грудня 2012 року видано виконавчий лист, за яким державним виконавцем відділу ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції Ренкасом Р. В. було відкрито виконавче провадження                  № 36744950.
Також на виконання вироку в порядку конфіскації майна боржника 16 січня               2013 року відділом ДВС Коростенського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 35971684.
З 2013 року товариство не отримувало жодної інформації щодо виконавчого провадження про стягнення матеріальної шкоди, але нещодавно довідалося про те, що постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено.
При цьому у власності ОСОБА_1 перебуває однокімнатна квартира загальною площею 27,5 кв. м, житловою площею 16 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Житомирській області від 21 квітня                 2010 року на цю квартиру накладено арешт. 
За даними інтернет-порталу ДП «СЕТАМ» вказана квартира у межах виконавчого провадження № 35971684 із конфіскації майна тричі виставлялася для продажу з електронних торгів - 12 червня, 03 липня і 24 липня 2018 року.
За правилами частини шостої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Всі троє електронних торгів не відбулися, але жодної інформації від державного виконавця товариство не отримувало.
У подальшому товариство дізналося про те, що у справі № 279/1518/20 задоволено позов Управління Служби безпеки України в Житомирській області до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування арешту, накладеного на спірну квартиру.
У рішенні суду йдеться про те, що 13 грудня 2018 року в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу ДВС Чернега В. О. при примусовому виконанні виконавчого листа про конфіскацію майна в межах виконавчого провадження № 35971684 вирішив провести безоплатну передачу спірної квартири на користь Управління СБУ в Житомирській області, що також зафіксовано в акті від 18 грудня 2018 року. Наразі рішення суду у справі                   № 279/1518/20 переглядається в апеляційному порядку.
Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними і такими, що не відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки порушені права товариства на відшкодування матеріальної шкоди згідно з вироком суду. Звернення до суду в порядку ЦПК України обґрунтовує необхідністю захисту майнових прав товариства, а тому вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, мають цивільно-правовий характер.
Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» просило суд: 
- визнати незаконним та скасувати рішення комісії про безоплатну передачу конфіскованого майна від 13 грудня 2018 року, затверджене в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу ДВС Чернегою В. О., ухвалене при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-81/11, виданого 25 грудня                  2012 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області про конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_1 , згідно з яким Управлінню СБУ у Житомирській області була безоплатно передана однокімнатна житлова квартира загальною площею 27,5 кв. м, житловою площею 16 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- визнати незаконним та скасувати акт про безоплатну передачу конфіскованого майна від 18 грудня 2018 року, складений та затверджений В.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління у Житомирській області Чернегою В. О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-81/11, виданого 25 грудня 2012 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області про конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_1 , згідно з яким Управлінню Служби Безпеки України у Житомирській області була безоплатно передана однокімнатна житлова квартира загальною площею 27,5 кв. м, житловою площею 16 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий документ про стягнення коштів повернутий стягувачу, виконавче провадження закрите, а питання про закриття виконавчого провадження не оскаржено в установленому порядку. Позивач не є власником спірного майна, конфіскація майна застосована тільки до майна ОСОБА_1 , а підстав для зведення виконавчих проваджень не було.
За таких обставин місцевий суд дійшов висновку, що рішення комісії про передачу майна є законним, акт про безоплатну передачу конфіскованого майна не порушує прав позивача, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення місцевого суду оскаржено у апеляційному порядку ТОВ «Ріел Істейн Індепендент». 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевим судом всебічно та повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у судовому засіданні досліджено усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості та їм надано правильну оцінку.
При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» задоволенню не підлягають.
Вважаючи неправомірними дії відповідачів щодо безоплатної передачі конфіскованого майна, ТОВ «Ріел Істейт Індепендент», починаючи із 2013 року, ходом виконання вироку суду не цікавилося та не вчиняло жодних дій, спрямованих на захист своїх майнових інтересів у виконавчому провадженні.
Вирок суду в частині конфіскації майна не є тим судовим рішенням, за яким стягнуто кошти з боржника. 
Виконавче провадження про стягнення коштів у солідарному порядку відкрито стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а конфіскація майна застосована тільки щодо майна ОСОБА_1 , тому правові підстави для зведення виконавчих проваджень відсутні.
Суд апеляційної інстанції також зауважив, що у пункті 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) визначено, що передбачені статтями 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження» правила розподілу стягнутих з боржника грошових сум та черговості задоволення вимог стягувачів підлягають застосуванню в межах одного конкретного виконавчого провадження, а не загалом до всіх виконавчих проваджень, відкритих щодо боржника.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2021 року ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що місцевим та апеляційним судами повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. 
Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов безпідставного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог та факту порушення прав позивача.
Рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (частина перша статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 352/1777/16; висновку щодо черговості задоволення вимог стягувачів, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17.
 
Провадження у суді касаційної інстанції
17 січня 2022 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
Відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» про зупинення дії рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
У січні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
Коростенський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.  
При цьому зауважено, що стаття 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження. Конфіскація ж майна боржника не є рішенням про стягнення коштів, а тому виконавче провадження з конфіскації майна боржника не може входити до складу зведеного виконавчого провадження, а, отже, вимоги щодо черговості також не поширюються на рішення про конфіскацію майна.
Крім того, посилання стягувача на частини першу і другу статті 46 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює черговість задоволення вимог стягувача, є неправильним, оскільки вказана норма Закону встановлює черговість задоволення вимог стягувачів виключно під час розподілу грошових сум у разі, якщо їх недостатньо для задоволення вимог усіх стягувачів. У справі, яка переглядається, кошти на депозитний рахунок відділу ДВС не надходили, так як квартира, у межах виконавчого провадження № 35971684 із конфіскації майна, тричі не була продана на торгах.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 року (справа № 1-81/11) ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на 7 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна. У межах вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ріел Естейт Індепендент» матеріальну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 1 453 220 грн.
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2012 року вказаний вирок змінено, призначено покарання ОСОБА_2 та        ОСОБА_1 за частиною четвертою статті 190 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить їм на праві особистої власності, - кожному. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін (т. 1, а.с. 148).
На виконання вироку суду Коростенським міськрайонним відділом ДВС відкрито два виконавчі провадження: 16 січня 2013 року № 35971684 (в частині конфіскації майна ОСОБА_3 ) та 26 лютого 2013 року № 36744950 (про стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» матеріальної шкоди заподіяної злочином у розмірі 1 423 220 грн).
Постановою державного виконавця від 13 лютого 2013 року у виконавчому провадженні № 35971684 накладено арешт, зокрема, на все майно, що належить ОСОБА_1 .
При здійсненні виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .
11 березня 2013 року державним виконавцем Ренкасом Р. В. проведено опис майна боржника. Державним виконавцем ухвалено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності, на адресу якого направлені матеріали виконавчого провадження для проведення оцінки описаного майна. 
Зазначена вище квартира виставлена на продаж та призначено електронні торги - 12 червня 2018 року, 03 липня 2018 року та 24 липня 2018 року, однак торги не відбулися з причини відсутності учасників торгів.
У подальшому, органом державної виконавчої служби на підставі статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985 та наказу Міністерства юстиції України                            від 29 вересня 2016 року створено комісію у складі в.о. начальника Коростенського міськрайонного відділу ДВС Чернеги В. О., заступника начальника Волківської О. П., представника Коростенського Головного управління державної фіскальної служби у Житомирській області                  Виногроцького П. В.
13 грудня 2018 року прийнято рішення про безоплатну передачу конфіскованого майна, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , Управлінню СБУ. Передача конфіскованого майна зафіксована у акті від 18 грудня 2018 року.
Постановою державного виконавця від 22 грудня 2018 року виконавче провадження № 35971684 закінчено.
Також встановлено, що постановою державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Чернеги В. О. від 26 березня                    2019 року виконавчий документ № 36744950 повернуто стягувачу.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
За частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Межі розгляду справи судом 
Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Зокрема заявник стверджує про неврахування судами положень статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV від 24 квітня 1999 року). Виконавчі провадження № 35971684 та № 36744950 підлягали виконанню в межах зведеного виконавчого провадження. Аналогічні положення закріплено у статті 30 чинного Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ               від 02 червня 2016 року). 
У касаційній скарзі заявник також вказує про неврахування судами положень статті 45 та частин першої і другої статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року).
Заявник вважає, що рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (частина перша статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі                                  № 660/612/16-ц та у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 352/1777/16; висновку щодо черговості задоволення вимог стягувачів (частини перша, друга статті 46 Закону України «Про виконавче провадження»), викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі            № 660/612/16-ц судом касаційної інстанції висловлено правову позицію про те, що спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів не приймає доводи заявника про неврахування судами висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі              № 660/612/16-ц, оскільки правова позиція в цій постанові є неактуальною внаслідок відступлення шляхом уточнення відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17.
У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 352/1777/16 судом касаційної інстанції висловлено правову позицію про те, що задоволення вимог кредиторів одного боржника має здійснюватися відповідно до черговості задоволення вимог стягувачів, встановлених законом, а тому державний виконавець зобов`язаний об`єднувати вимоги кількох кредиторів одного боржника у межах зведеного виконавчого провадження.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі              № 904/7326/17 вирішувалась виключна правова проблема щодо застосування абзацу першого частини першої статті 30 «Про виконавче провадження»         (№ 1404-VIII) щодо виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження тим виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника.
Велика Палата Верховного Суду у цій справі дійшла висновку про те, що стаття 30 Закону № 1404-VIII передбачає обов`язок лише державного виконавця передати відкрите виконавче провадження іншому державному виконавцю, який першим відкрив виконавче провадження, для виконання ним у рамках зведеного виконавчого провадження кількох рішень щодо одного боржника. Приватний виконавець не зобов`язаний передавати виконавчий документ чи виконавче провадження для виконання тому державному чи приватному виконавцеві, який перший відкрив виконавче провадження щодо боржника, для виконання кількох рішень щодо одного боржника у рамках зведеного виконавчого провадження. Передбачені статтями 45, 46 Закону № 1404-VIII правила розподілу стягнутих з боржника грошових сум та черговості задоволення вимог стягувачів підлягають застосуванню в межах одного конкретного виконавчого провадження, а не загалом до всіх виконавчих проваджень, відкритих щодо боржника.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про виконавче провадження»                   (№ 606-ХІV від 24 квітня 1999 року), яка діяла на момент відкриття виконавчих проваджень, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об`єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.
Аналогічна норма міститься у статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року), яка є чинною.
Конфіскація майна - це додаткове покарання, що передбачає примусове безоплатне вилучення у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (стаття 59 КК України).
У справі, що переглядається, судами встановлено, що на підставі вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 року у справі №1-81/11 було відкрито два виконавчих провадження:                   16 січня 2013 року № 35971684 (в частині конфіскації майна ОСОБА_3 ) та 26 лютого 2013 року № 36744950 (про стягнення з ОСОБА_2 і                       ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» матеріальної шкоди заподіяної злочином у розмірі 1 423 220 грн).
03 липня 2018 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , підлягала конфіскації за вказаним вище вироком, але втретє була нереалізована з прилюдних торгів. 
За змістом Закону України «Про виконавче провадження» зведеним виконавчим провадженням є виконавче провадження з присвоєним Автоматизованою системою виконавчих проваджень номером зведеного виконавчого провадження, до складу якого входять виконавчі провадження про стягнення з одного боржника. Інститут зведеного виконавчого провадження створено з метою процесуальної економії, зокрема, якщо звернення стягнення на майно боржника відбувається в обсязі, необхідному для виконання всіх виконавчих документів, та дотримання принципу черговості і пропорційності розподілу стягнутих з боржника сум.
Враховуючи, що вирок суду в частині конфіскації майна не є тим судовим рішенням, за яким стягнуто кошти із боржника, а також те, що виконавче провадження про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, було відкрито стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою стягнення коштів у солідарному порядку, а конфіскація майна застосована тільки щодо майна ОСОБА_1 (на користь держави), місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зведення виконавчих проваджень № 35971684 (щодо конфіскації майна) та № 36744950 (щодо стягнення матеріальної шкоди).
Частиною шостою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року, у редакції станом на 03 липня 2018 року) у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
За правилами статті 62 Закону України «Про виконавче провадження»                         (№ 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року) виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (аналогічна норма міститься у статті 64 Закону                                    (№ 606-ХІV від 24 квітня 1999 року).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 985 затверджено Порядок розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби (далі - Порядок). Відповідно до пункту 14 Порядку (в редакції, чинній станом на 13 грудня 2018 року) у разі,  коли майно, в тому числі транспортні засоби, не реалізовано у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче  провадження»,  державний  виконавець вносить на розгляд комісії, яка утворена відповідно до пункту 11 цього Порядку, пропозицію щодо безоплатної передачі майна органам державної влади, закладам охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення, соціального захисту, зокрема закладам, у яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячим будинкам сімейного типу, прийомним сім`ям, будинкам дитини при установах виконання покарань, установам виконання покарань, слідчим ізоляторам, військовим формуванням, а також на благодійні цілі.
Положення Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV від 24 квітня 1999 року), чинного на момент відкриття виконавчих проваджень, та Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ від 02 червня               2016 року) не передбачають процедуру передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого чи конфіскованого на користь держави майна боржника в рахунок погашення його боргу за іншим виконавчим провадженням.
У пункті 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) визначено, що передбачені статтями 45, 46 Закону № 1404-VIII правила розподілу стягнутих з боржника грошових сум та черговості задоволення вимог стягувачів підлягають застосуванню в межах одного конкретного виконавчого провадження, а не загалом до всіх виконавчих проваджень, відкритих щодо боржника.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника про те, що виконавчі провадження № 35971684 і № 36744950 підлягали виконанню в межах зведеного виконавчого провадження та щодо порушення державним виконавцем черговості задоволення вимог стягувачів.
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених ТОВ «Ріел Естейт Індепендент» позовних вимог. 
Ухвалюючи рішення у справі, місцевим судом правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, а висновки суду відповідають належним чином оціненим доказам, що надані сторонами (стаття 89 ЦПК України).
Апеляційний суд, переглядаючи справу у межах доводів апеляційної скарги, надав оцінку доводам заявника та обґрунтовано залишив без змін рішення місцевого суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року у справі                          № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. 
У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження                     № 14-166цс20) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала вказаний висновок та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, однаковими.   
Доводи касаційної скарги про те, що місцевим та апеляційним судом рішення у справі було ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 352/1777/16 та Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 колегія суддів до уваги не бере, оскільки саме по собі посилання на неоднакове застосування норм матеріального права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Управління СБУ у Житомирській області у квітні 2020 року звернулося з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просило скасувати арешт, накладений 21 квітня 2010 року постановою старшого слідчого УМВС України в Житомирській області на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (справа                           № 279/1518/20).
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області                       від 03 червня 2020 року у справі № 279/1518/20 позов Управління СБУ в Житомирській області задоволено. Скасовано арешт, накладений 21 квітня               2010 року постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Житомирській області Шадурою В. В. на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Ріел Істейт Індепендент» подало апеляційну скаргу. Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У касаційному порядку справа № 279/1518/20 не переглядалась.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у січні 2021 року ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» оскаржувало дії державного виконавця та просило суд, зокрема, визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу ДВС Чернеги В. О. від 26 березня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 36744950.
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області                      від 22 січня 2021 року, залишеною без змін Житомирського апеляційного суду від 19 травня 2021 року (справа № 279/268/21), ТОВ «Ріел Істейн Індепендент» відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання скарги на бездіяльність і рішення державних виконавців, бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, а скаргу залишено без розгляду.
У касаційному порядку справа № 279/268/21 не переглядалась.
Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня                    2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. 
Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», № 19164/04, пункт 47).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права не знайшли підтвердження під час касаційного розгляду та є безпідставними, не спростовують висновків судів першої й апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року без змін.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріел Істейн Індепендент» залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28 липня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 18 листопада              2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Судді 	  В. В. Сердюк   	
 	С. Ю. Мартєв  	
 	І. М. Фаловська