ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/3092/20  Номер провадження 22-ц/814/1799/22	Головуючий у 1-й інстанції Карімов І.В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.
суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Косінцева Костянтина Вікторовича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 грудня 2021 року, в складі судді Карімова І.В., дата виготовлення повного тексту рішення 19 грудня 2021 року  по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 31613,99 грн. в якості відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та 10000 грн. витрат на правову допомогу.
Вказував, що внаслідок ДТП за участю автомобіля ГАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача та його автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , що трапилась 24.06.2017 на 6 км. дороги К. Яруга – Н. Покровка, належному йому автомобілю завдано значних пошкоджень.
Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське», яка відмовилася виконувати зобов`язання та замість неї кошти в сумі 10000 грн. були виплачені МТСБУ.
Постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2019 вирішено його спір з страховиком та стягнуто з ПрАТ «СТ «Іллічівське» суму страхового відшкодування – 16267,32 грн., витрати на експертизу – 4078,80 грн. та витрати на правничу допомогу – 7000 грн.
Проте, залишилась не покритою страховим відшкодуванням вартість відновлювального ремонту, який в порядку ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню з відповідача, як винуватця пригоди.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля перевищують вартість цього авто до ДТП, а тому підлягає відшкодування сума 26267,32 грн., яка була виплачена МТСБУ та стягнута судовим рішенням. Інша різниця витрат підлягає стягненню лише в разі визнання автомобіля фізично знищеним та передачі його залишків страховій компанії, натомість позивач не визнавав автомобіль таким.
При цьому суд встановив відсутність необхідності застосування норм ст. 1194 ЦК України, оскільки вказана норма регулює питання відшкодування шкоди лише в разі недостатності страхової виплати.

Не погодившись з вказаним рішенням представник позивача - адвокат Косінцев К.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Зокрема вказує на те, що в разі недостатності розміру страхового відшкодування, майнова шкода повинна бути відшкодована завдавачем шкоди, в загальному порядку, що узгоджується з положеннями ст. 1194 ЦК України, яку суд невірно застосував при вирішенні спірних правовідносин.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, внаслідок ДТП, що трапилась 24.06.2017 за участю автомобіля ГАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.
Після ДТП, позивачем як потерпілим було ініційовано проведення експертного автотоварознавчого дослідження, згідно висновку якого №3717 від 04.09.2017 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 , із застосуванням коефіцієнту 0,7, складає 57881,31 грн. З них - вартість ремонтно-відновлювальних робіт 8053,29грн., вартість необхідних для ремонту матеріалів 4665,26 грн., вартість складових частин, шо підлягають заміні-45162,85 грн.
При цьому експертом була встановлена ринкова вартість автомобіля до моменту ДТП у розмірі 52540,30 грн., та зазначено, що оскільки вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, відповідно до п. 8.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1335/5/1159 від 24.07.2009 р., розмір матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля, приймається в розмірі його ринкової вартості на момент пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вищевказаної ДТП була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно з полісом №АК/0247790.
Разом з тим ПрАТ «СТ «Іллічівське» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, яку в подальшому виплатило МТСБУ за його зверненням в розмірі 10000 грн. за зобов`язаннями ПрАТ «СТ «Іллічівське».
Постановою Харківського апеляційного суду від 29.10.2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СТ "Іллічівське» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди частково задоволено заявлені вимоги та стягнуто на його користь з ПрАТ «СТ «Іллічівське» суму страхового відшкодування в розмірі 16267,32 грн., судові витрати за проведення експертних досліджень у розмірі 4078,80 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Крім того, під час розгляду вказаної справи на замовлення ОСОБА_1 було проведено експертне автотоварознавче дослідження №28174 від 19.12.2018 року, яким встановлено, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2107 після ДТП, яка мала місце 24.06.2017 року, становить 26272,98 грн.
Вважаючи, що вказану різницю між вартістю відновлювального ремонту – 57881,31 грн. та ринковою вартістю автомобіля після пригоди - 26272,98 грн. має сплатити заподіювач шкоди, ОСОБА_1 в порядку ст. 1194 ЦК України звернуся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у стягненні коштів з відповідача як заподіювала шкоди, зважаючи на те, що позивач не визнавав транспортний засіб фізично знищеним та в порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримав від страхових компаній суму страхового відшкодування.
При цьому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах з аналогічними правовідносинами.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Звернення до суду позивач та його адвокат обґрунтовували саме нормами вказаної статті. Разом з тим, норми статі визначають обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
Матеріалами справи доводиться, що ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СТ «Іллічівське» за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн.
Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Відповідно до ст. 30 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне (транспортне) страхове бюро.
Розмір страхового відшкодування залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам, пов`язаним з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.
Вказане узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.
Матеріали справи не містять доказів щодо визнання ОСОБА_1 належного йому автомобіля фізично знищеним та передання страховій компанії залишків транспортного засобу, що передбачено для відшкодування шкоди у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Навпаки, позивачем обрано спосіб захисту свого цивільного права шляхом пред`явлення позову до особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність та  зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В даному випадку, судом враховано, що позивач погодився з виплаченими йому МТСБУ та за рішенням суду коштами в сумі 26272,98 грн., що становлять вартість автомобіля після ДТП, залишивши при цьому автомобіль собі.
Таким чином, отримання позивачем страхового відшкодування у розмірі, визначеному згідно з положеннями ст. 30 вищевказаного Закону, свідчить про достатність захисту його прав та інтересів, тому правових підстав для покладання на відповідача як заподіювача шкоди відповідальності за ст. 1194 ЦК України - не має, оскільки за змістом зазначеної норми обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
В даному випадку, позивач, який не визнав фізичного знищення свого автомобіля, отримав у відшкодування від страхових компаній кошти, які складають різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
При цьому виплачені кошти не перевищують ліміту відповідальності страховика, який, як зазначалося вище становить 100000 грн., а отже посилання щодо застосування до виниклих правовідносин вимог ст. 1194 ЦК України є безпідставними.
Вказане узгоджується також з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року при розгляді справи № 755/18006/15-ц.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків місцевого суду не спростовують.
Так, апелянт доводить необхідність стягнення з відповідача як заподіювача шкоди не покритого страховим відшкодуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля з підстав, визначених ст. 1194 ЦК України.
Між тим, таке твердження апелянта є помилковим з огляду на положення ст. 30 Закону, яка застосовується в даних спірних правовідносинах, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля. Врахувавши, що власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_1  не погоджується із його фізичним знищенням,  він має право лише  на відшкодування  різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, яка вже йому виплачена, а відтак по справі відсутні правові підстави для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту та отриманого страхового відшкодування.
Посилання в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду в даному випадку не може бути прийнято до уваги колегією суддів, оскільки зазначені постанови прийняті в інших справах, не з подібними правовідносинами, де зокрема не застосовувались положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з наявністю яких в даній справі пов`язані страхові виплати.
За вказаних обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Косінцева Костянтина Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 червня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.