Постанова
Іменем України
 
12 травня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/30455/14-ц
провадження № 61-19715ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс»,
відповідач (позивач) - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року у складі судді Мальцева Д. О. та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року у складі колегії суддів: Журби С.О., Писаної Т.О., Приходька К.П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - 
ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення та звернення стягнення на предмет іпотеки.

 Позовна заява обґрунтована тим, що ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Траст Фінанс»), звернулось до суду з позовом 
до ОСОБА_4 та членів його сім`ї про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення із спірної квартири. Проте з Державного реєстру іпотек було вилучено запис про іпотеку та арешт, якими було обтяжено спірну квартиру. Після цього спірна квартира була відчужена на користь ОСОБА_2 . Разом з тим банк не надав згоди на відчуження предмета іпотеки та вилучення запису із вказаного реєстру. 
 
За даним фактом до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Житомирській області направлено звернення, наразі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні. 
В подальшому позивач набув право вимоги за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_4 та банком, а відтак і до нового власника спірного майна - ОСОБА_2 , оскільки боржник своїх зобов`язань не виконує, кошти 
за кредитним договором не повертає. 
 
У зв`язку з викладеним та з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 101,10 кв. м, житловою площею 69, 00 кв. м, що знаходиться 
за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 
за кредитним договором від 06 лютого 2006 року № KF30313 у розмірі: 
102 955,00 дол. США - заборгованість по тілу кредиту (по курсу НБУ станом 
на 07 жовтня 2014 року становить 1 333 169,34 грн); 10 638,02 дол. США - заборгованість по відсоткам (по курсу НБУ станом на 07 жовтня 2014 року становить 137 762,61 грн); 62 445,36 грн пені, на користь позивача та встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення торгів, встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, 
в якому просила визнати договір іпотеки від 06 лютого 2015 року, укладений між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 недійсним, оскільки квартира, яка була передана в іпотеку, придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є їх спільною сумісною власністю, згоду на укладення договору іпотеки ОСОБА_1 
не надавала, спільне майно було передане в іпотеку без її відома, що обумовлює визнання договору іпотеки недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року 
в задоволенні позовів відмовлено.
 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ФК «Траст Фінанс», дійшов висновку, що відповідач є добросовісним набувачем спірної квартири, 
і на момент набуття її у власність не міг знати про обтяження, накладені 
на вказане майно у зв`язку з укладенням ОСОБА_3 іпотечного договору 
з банком. 
 
Крім того, на момент відчуження спірної квартири обтяження були зняті 
у передбаченому законом порядку.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Вказане судове рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову 
в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «ФК «Траст Фінанс».
 
Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року рішення суду першої інстанції від 23 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні первісного позову залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про відмову 
у задоволенні позову, зазначивши, що оскільки апелянтом не було представлено до суду належних та допустимих доказів щодо того, що іпотека на даний час існує, а запис про її існування було виключено безпідставно, а не, наприклад, 
у зв`язку з її закінченням, позиція позивача залишила недоведеною, відтак 
не може бути прийнята судом.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У грудні 2021 року ТОВ «ФК «Траст Фінанс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. Постанову апеляційного суду скасувати повністю.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди залишили поза увагою, що укладаючи спірний правочин відповідачі за первісним позовом переслідували мету 
не допустити у майбутньому можливість банку задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості. Крім того, зазначає, що статтею 23 Закону України «Про іпотеку» не передбачено, що іпотека втрачає чинність у випадку переходу права власності до добросовісного набувача права власності на предмет іпотеки, якщо згода іпотекодержателя не була надана.
 
Рішення суду першої інстанції апеляційним судом переглядалось в частині позову ТОВ «ФК «Траст Фінанс» до ОСОБА_2 про виселення 
та звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому з урахуванням вимог статті 400 ЦПК України оскаржувана постанова апеляційного суду в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Траст Фінанс», ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним не є предметом касаційного перегляду.
 
Доводи інших учасників справи
 
У січні 2021 року ОСОБА_2 надіслала до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу, в якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Зазначала, 
що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, 
що не підлягають до задоволення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/30455/14-ц, витребувано її з Шевченківського районного суду м. Києва.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» 
06 лютого 2006 року укладено кредитний договір № KF30313. На виконання умов зазначеного кредитного договору між банком та ОСОБА_3 06 лютого 
2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В. М., який зареєстрований в реєстрі за номером 188. 
 
29 грудня 2017 ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «ФК «Траст Фінанс» уклали договір про відступлення прав вимоги, за яким товариство набуло право вимоги 
до ОСОБА_3 за кредитним договором від 06 лютого 2006 року № KF30313.
 
05 січня 2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. та зареєстровано в реєстрі за № 2.
 
Згідно з Інформаційною довідкою від 02 лютого 2016 року № 52436958, 
на момент відчуження спірного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, були відсутні будь-які обтяження (арешт, заборони 
на нерухоме майно, іпотеки) щодо спірної квартири. Всі записи щодо зняття відповідних обтяжень були внесені 08 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Житомирської області Стражник Т. О.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 15 грудня 2021 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Частиною другою статті третьої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обтяження речового права, що підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.
 
Відповідно до пункту 46.2 постанови ВП ВС від 1 квітня 2020 року (судова справа № 610/1030/18, провадження № 14-436цс19) добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно 
та їх обтяження.
 
Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). 
 
Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі 
№ 669/927/16-ц).
 
Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) 
з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі 
№ 922/3537/17).
 
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
 
Отже, перш ніж набути у власність обтяжений іпотекою об`єкт нерухомості, набувач має можливість довідатися про наявність такого обтяження 
з публічного реєстру. У цьому розумінні положення статті 23 Закону України «Про іпотеку» є цілком виправданим та не порушує балансу інтересів іпотекодавця, іпотекодержателя та набувача майна. 
 
Разом із тим, у справі, що переглядається, відчуження майна було здійснено 
за відсутності в Державному реєстрі запису про його обтяження іпотекою, 
що унеможливлює застосування статті 23 Закону України «Про іпотеку». 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності 
є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права 
чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема 
із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає 
із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
 
Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності 
на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо 
не передбачена законом.
 
Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.
 
Крім того, відповідно до пункту 9.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.
 
Установивши відсутність у відповідних державних реєстрах будь-яких обтяжень спірного майна та врахувавши, що банк належних та допустимих доказів про наявність іпотеки, дійсність її існування та те, що запис про її закінчення 
є незаконним суду не надав, висновок суду першої інстанції, з яким погодився 
й апеляційний суд, про відсутність правових підстав для задоволення позову, 
є правильним. 
 
Інші докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права. 
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
З огляду на те, що ухвалою суду касаційної інстанції від 22 грудня 2021 року зупинено виконання заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 червня 2014 року, виконання постанови Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року підлягає поновленню.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Траст Фінанс» залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська