Номер провадження: 33/813/405/22
Номер справи місцевого суду: 523/22029/21 
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В. 
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,
з участю:
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року, - 

в с т а н о в и в:
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі одної тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, шо становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала
На вищевказану постанову суду особа яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та закрити провадження по адміністративній справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що:
Відповідно до діючого законодавства, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП може бути лише особа, яка керує транспортним засобом. Однак з наданих поліцейськими записів бодікамер не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «eagle», жоден із записів не містить такого факту. 
Більш того, відеозапис не вівся безперервно, оскільки патрульні поліцейські відлучалися з місця події на те, щоб зупинити інший автомобіль, при цьому ОСОБА_1 з місця події не відлучався та дочекався поліцейських на місці.
Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на виправлення які допущені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме в даті протоколу. Відповідно до п.7 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 16 листопада 2015 року №1376 - не допускаються закреслення чи виправлення відомостей що вносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також внесення додаткових записів після того як протокол підписаний особою стосовно якої його складено. 
З відеозапису з бодікамер поліцейських вбачається, що зафіксовано лише розмову співробітників поліції та ОСОБА_1 на парковці супермаркету «АТБ», факту руху автомобілю не зафіксовано. Більш, того ОСОБА_1 пропонував переглянути відеозаписи з камер зовнішнього спостереження супермаркету «АТБ», які б підтвердили, що автомобіль не заїжджав та не виїжджав з парковки, проте поліцейські відмовилися та запевнили, що запис руху автомобілю «eagle» під керуванням ОСОБА_1 у них зафіксовано. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , який приймав участь у судовому засідання через відеоконференцію за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 012332 від 15 листопада 2021 року, водій ОСОБА_1 15 листопада 2021 року, о 00 годині 28 хвилин, по вулиці Паустовського 31д/2 в м. Одесі, керував транспортним засобом «eagle»д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306. 
Вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП доведена під час судового розгляду справи судом першої інстанції та в ході апеляційного перегляду справи і підтверджується наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААБ № 012332 від 15 листопада 2021 року (а.с. 2);
- довідкою інформаційного порталу Національної поліції про те, що ОСОБА_1 протягом року за ч.1 ст. 130 КУпАП не притягувався (а.с.1);
- відеозапис з місця події (диск на а.с. 3).
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 рокута порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 з приводу того, що з наданих поліцейськими записів боді камер не вбачається факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд відхиляє, як такі що спростовуються матеріалами справи, а саме відеозаписом 01303@2021111602341110 (00:26) з нагрудної камери інспектора, де ОСОБА_1 пояснює співробітникам поліції про те, що «від`їхав назад на один метр». 
Апеляційний суд наголошує, що керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. З відеозапису вбачається, що водій  ОСОБА_1  особисто підтвердив факт того, що завів двигун автомобілю тавід`їхав назад на один метр.
Слід зазначити, що факт приведення транспортного засобу в рух, апелянт також підтвердив і в судовому засіданні апеляційного суду.
Доводи апеляційної скарги про виправлення, які допущені в протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними з тих підстав, що протокол складено 16.11.2021 року об 01:01 годині, будь яких зауважень від ОСОБА_1 протокол не містить, а тому, суд відхиляє ці доводи як такі, що не спростовують відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Порушення, які на думку апелянта допущені працівниками поліції, можуть слугувати підставою для дисциплінарної відповідальності. Матеріали справи не містять підтвердження звернення ОСОБА_1 зі скаргами на дії працівників поліції.
Отже, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення - є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року - залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду  О.С. Комлева