Головуючий у І інстанції Колдіна О.О.
Провадження №22-ц/824/2369/2022                                                            Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
    17 травня 2022 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Евакуатор Сервіс» про визнання дій неправомірними та стягнення коштів.
 
    ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Евакуатор Сервіс» про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, який обґрунтовував тим, що 22 квітня 2020 року він припаркував належний йому транспортний засіб Dacia Lоgan, д.н.з. НОМЕР_1 , приблизно о 10 год. 50 хв. на вулиці Олександра Кошиця, 7-А в місті Києві.
Об 11 год. 04 хв. відповідач вилучив автомобіль позивача і транспортував його на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б.
Вищенаведеними діями відповідач порушив право власності позивача, оскільки останній не міг використовувати свій автомобіль, який вибув з його володіння протиправним і примусовим чином, проти його волі, тим самим позивач був позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися транспортним засобом.
Таким чином, фактично відбулося протизаконне відібрання грошей у позивача, а відповідач використав транспортування автомобіля на спецмайданчик з метою збагачення.
Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати дії відповідача по евакуації автомобіля незаконними та стягнути з відповідача на свою користь 1 270,00 грн., сплачених ним за транспортування належного йому автомобіля на спеціальний майданчик, яке він не замовляв і не потребував.
Рішенням Голосіївськогорайонного суду м. Києва від 19 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.  
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (1 270 грн. 00 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.04.2020 року за адресою: вул. Олександра Кошиця, 7-А м в. Києві знаходився транспортний засіб Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 .
З підстав порушення Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, головним інспектором з паркування управління з паркування ДТІ виконавчого органу КМР (КМДА) прийнято рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку. Дані обставини встановлені судом з Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.04.2020 року.
Також встановлено, що відповідно до Договору №41/11-2019 від 22 листопада 2019 року, укладеного між відповідачем та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідачем було здійснено транспортування вказаного транспортного засобу на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20б.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною ч. 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав, виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.
В силу положень Постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 в Україні діють Правила дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що транспортування транспортного засобу позивача було здійснено з причин порушення ним правил дорожнього руху, на підставі рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку головного інспектора з  паркування Управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА).
При цьому, фактичне транспортування транспортного засобу позивача здійснювалось відповідачем на законних підставах на виконання умов договору №41/11-2019 від 22 листопада 2019 року, укладеного між відповідачем та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Матеріали справи не містять доказів оскарження та скасування рішення головного інспектора з паркування Управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА), на підставі якого транспортний засіб, належний позивачу, було переміщено на спеціальний майданчик.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Системний та логічний аналіз вказаних положень процесуального закону дає змогу дійти висновку про те, що визначаючи спосіб захисту прав, суд має забезпечити ефективність такого захисту, тобто відновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.  
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки позивачем суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідача, наслідком чого стало порушення прав позивача, як власника автомобіля, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання дій відповідача незаконними, зважаючи, зокрема, на ту обставину, що відповідач діяв на законних підставах згідно умов договору №41/11-2019 від 22 листопада 2019 року, укладеного між відповідачем та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та згідно рішення про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку головного інспектора з паркування Управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА).
Правильним є і висновок суду в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 1 270,00 грн. сплачених ним коштів, оскільки ці кошти отримані відповідачем на відповідній правовій підставі, згідно Постанови КМУ №990 від 14.11.2018 року, якою затверджено Порядок тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, згідно п. 12 якого повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14-2 КУпАП, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення. Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуг з доставлення та/або зберігання транспортного засобу та сплата штрафу за вчинене правопорушення.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення. При цьому, незгода позивача з Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №38 не є підставою для скасування законного рішення суду, оскільки зазначення у Акті друкованими літерами «2019 року» замість належного «2020 року», коли було вилучено автомобіль позивача, свідчить лише про механічну помилку головного інспектора, який, складаючи даний Акт, не вніс у нього відповідне виправлення в частині року виготовлення. Крім того, даний Акт позивачем не оскаржений, ніким не скасований та є чинним, що також спростовує доводи позивача у цій частині. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.        
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:
 
Судді: