ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/5519/19	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/180/22 	Доповідач - Міщій О.Я.	
Категорія - 304090000   	  	

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Міщій О.Я. 
суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
секретар с/з - Романська К.М. 
                                       з участю - представника позивача адвоката Гонти                                         М.С., представника відповідача адвоката Равліва                                         Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/5519/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник — адвокат Гонта Микола Степанович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.11.2021 року, ухвалене суддею Ромазан В.В., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики із спадкоємця після смерті позичальника,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 01.08.2015 року до неї звернулась її дочка ОСОБА_3 з проханням надати їй у позику 95 000 доларів США, на що вона погодилась, за умови повернення вказаної суми у строк до 01.08.2017 року. Вказала, що між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 95 000 доларів США, про що позичальник видала письмову розписку та зобов`язувалась повернути зазначену суму позики у строк до 01.08.2017 року шляхом безпосередньої передачі готівкових коштів.
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла. 
Позивачка указала, що на час відкриття спадщини спільно із ОСОБА_3 проживав її чоловік відповідач ОСОБА_2 , на користь якого було складено заповіт.          ОСОБА_2 з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся із заявою про прийняття спадщини до Першої тернопільської державної нотаріальної контори. 
Позивачка зазначила, що в серпні 2017 року вона пред`явила вимогу до відповідача, як до спадкоємця після смерті позичальника ОСОБА_3 , та просила повернути суму неповернутого боргу за договором позики. 
Однак, відповідач відмовляється повернути суму боргу за укладеним договором позики із ОСОБА_3 . 
Враховуючи наведене, позивачка, як кредитор спадкодавця, просила стягнути з відповідача суму неповернутого боргу в сумі 95 000 доларів США.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19.11.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики кредитором спадкодавця відмовлено у повному обсязі. Скасовано заходи забезпечення позову у справі, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 06.03.2019 року. 
Додатковим рішенням цього ж суду від 23.03.2022 року стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 9 605 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати, пов`язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 7354, 80 гривень.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — адвокат Гонта М.С. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19.11.2021 року, постановивши нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.
Представник позивача вказав, що ухвалюючи рішення, суд взяв до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи № 34809/34810/19-32/27041/27042/27043/20-32 від 25.02.2021 року. Однак, указаний висновок не може вважатися належним і допустимим доказом, з огляду на те, що він отриманий з порушенням порядку, встановленого законом.
Представник позивача зазначив, що керуючись ухвалами Тернопільського міськрайонного суду від 09.07.2019 року і від 28.09.2020 року, постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.10.2019 року у справі № 607/5519/19, та згідно клопотання експертів позивачем було подано до суду оригінал розписки від імені ОСОБА_3 , датований 01.08.2015 року, оригінал договору поруки, укладений між ОСОБА_1 , ТзОВ «Європа» (Поручитель) та ОСОБА_3 , датований 01.08.2015, оригінал документа про звірку взаєморозрахунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , датований 03.05.2016 року, засвідчений оригінальним підписом ОСОБА_3 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 , засвідчена оригінальним підписом ОСОБА_3 , копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .
Однак, зазначені документи, крім розписки, не були долучені до справи і не надані експертам для дослідження.
Натомість у розпорядження експертів було надано додаткові документи, подані представником відповідача — адвокатом Равлівим М.І.
Тим самим, на думку представника позивача, судом порушено принцип рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд, як частини верховенства права, де кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є гіршими за умови опонента.
Крім того, адвокат Гонта М.С. указав, що на вирішення експертів КНІДСЕ були поставлені 4 питання, проте експертиза проводилася лише в частині питання №1 «Чи виконано підпис у розписці від 01 серпня 2015 року про отримання грошових коштів ОСОБА_3 чи іншою особою?». Підставою для відмови у проведенні експертизи щодо решти питань експертами зазначено про неоплату вартості експертизи в частині питань №2, 3, 4, хоча насправді позивач не погоджувався лише на знищення документа. При ньому, апеляційний суд погодився з позицією позивача, що у даній справі слід призначити комплексну почеркознавчу та судову технічну експертизу і на вирішення експерта поставити саме чотири наведених запитання.
Таким чином, у справі на питання, які стосуються предмета позову та потребують спеціальних знань не надано відповіді належною та правомірно призначеною експертизою.
Адвокат Гонта М.С. також вказав, що судовий експерт Красюк І.П. володів свідоцтвом та кваліфікацією до 23.12.2020 року та поновив свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта уже 28.12.2020 року. Таким, чином, в період між 23.12.2020 та 28.12.2020 року він не мав права проводити експертизу та займатися експертною діяльністю. 
Адвокат Гонта М.С. вказав, що позивачем з`ясовувалось питання щодо можливості виконання іншими експертними установами технічного дослідження документів із використанням неруйнівних методів з метою повного з`ясування обставин справи. Тому, стороною позивача до суду першої інстанції подано клопотання про проведення комплексної судової почеркознавчої та судово - технічної експертизи у Вінницькому відділенні Київського НДІСЕ, яке має у своєму розпорядженні спеціальні технічні засоби, що дають змогу проводити технічні дослідження документів без застосування руйнівних методів, однак суд безпідставно відмовив у задоволенні даного клопотання.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача подав клопотання про призначення повторної комплексної почеркознавчої та судово-технічної експертизи підпису ОСОБА_3 , проведення якої доручити Вінницькому відділенню Київського НДІСЄ. На вирішення експертів поставити питання:
1. Чи виконано підпис у розписці від 01 серпня 2015 року про отримання грошових коштів, ОСОБА_3 чи іншою особою?
2. Чи вносились у текст розписки від 01.08.2015 року зміни? Якщо вносилися, то яким чином (підчистка, дописка, травлення, виправлення, тощо) і який зміст первинного тексту?
3. Чи виготовлений текст у той час, яким датована розписка від 01.08.2015 року, видана ОСОБА_3 .? 
4. Чи в один період часу були виконані текст та підпис у наданій розписці від 01.08.2015 року, виданій ОСОБА_3 .
Представник позивача зазначив, що проведена під час розгляду справи в суді першої інстанції судова почеркознавча експертиза не надала відповіді на усі поставлені питання, експерт Красюк І.П., який проводив дослідження, не володів свідоцтвом про присвоєння кваліфікації судового експерта та у експертному висновку наявна помилка, виправлення якої неможливе. Також представник позивача зазначив, що Вінницьке відділення Київського НДІСЕ має у своєму розпорядженні спеціальні технічні засоби, що дають змогу проводити технічні дослідження документів без застосування руйнівних методів, тому саме ця установа могла б надати висновок з метою дослідження усіх обставин справи.
Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволення вказаного клопотання, оскільки чинними нормами ЦПК України передбачено можливість вирішення питання про призначення експертизи на стадії підготовки справи до апеляційного розгляду суддею-доповідачем, визначено компетенцію судді щодо розгляду клопотання та права інших учасників справи на висловлення своїх міркувань або заперечень щодо заявленого клопотання (частина 2 статті 365 ЦПК України). Натомість при поданні апеляційної скарги представник апелянта не звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової експертизи.
Крім того, проведеною експертизою надано відповідь на питання №1 (Чи виконано підпис у розписці від 01 серпня 2015 року про отримання грошових коштів, ОСОБА_3 чи іншою особою?)
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Вирішуючи спір, суд виходив з того, що підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься у розписці від 01.08.2015 року, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, отже сторона позивача не подала доказів укладення договору позики та надання грошових коштів, тому відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Згідно частини 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно абз. 1 частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Частина 1 статті 1217 ЦК України установлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В силу вимог частини 1 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). 
Відповідно до норм частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно вимог статті 1281 ЦК України, у редакції чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року, від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги.
Згідно статті 1282 ЦК України, у редакції чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Судом установлено, що на підтвердження укладення договору позики позивачка подала письмову розписку від 01.08.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 отримала у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 95 000 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 01.08.2017 року шляхом безпосередньої передачі готівкових коштів ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначену розписку виконано друкованим текстом, під яким наявний підпис « ОСОБА_3 », виконаний барвником синьо-фіолетового кольору. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26.07.2017 року, виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З матеріалів справи видно, що 15.10.2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є., відповідно до якого усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, яке їй буде належати на день смерті, вона заповіла своєму чоловіку відповідачу ОСОБА_2 . 
Як вбачається із копії вимоги ОСОБА_1 від 31.08.2017 року, адресованій ОСОБА_2 , позивачка вимагала у відповідача до 01 серпня 2017 року повернути їй позичені ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 95 000 доларів США. 
Також, 31.08.2017 року представник ОСОБА_1 направив лист нотаріусу Першої тернопільської нотаріальної контори, відповідно до якого повідомив про наявність у ОСОБА_1 кредиторської вимоги до ОСОБА_2 щодо повернення позичених ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 95 000 доларів США.
Як видно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 була засновником товариства з обмеженою відповідальністю «Європа», розмір внеску до статутного фонду складає 218 517,50 гривень. 
ОСОБА_2 подав до Першої тернопільської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , та зазначеною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №255/2017. Аналогічну заяву було подано матір`ю померлої позивачкою ОСОБА_1 .
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.10.2018 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі №607/9389/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. про визнання заповіту недійсним, у задоволенні позову відмовлено.
За клопотанням представника ОСОБА_2 - адвоката Равліва М.І. у справі, що переглядається апеляційним судом, 09.07.2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу підпису ОСОБА_3 . На вирішення експертизи поставлено питання: Чи виконано підпис у договорі позики грошей від 01 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 чи іншою особою ? 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.10.2019 року зазначену ухвалу Тернопільського міськрайонного суду змінено та доповнено питаннями, які слід поставити на вирішення експертам:
1. Чи вносились у текст розписки від 01.08.2015 року зміни? Якщо вносилися, то яким чином (підчистка, дописка, травлення, виправлення, тощо) і який зміст первинного тексту?
2. Чи виготовлений текст у той час, яким датована розписка від 01.08.2015 року, видана ОСОБА_3 .? 
3. Чи в один період часу були виконані текст та підпис у наданій розписці від 01.08.2015 року, виданій ОСОБА_3 ..? 
Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №34809/34810/19-32/27041/27042/27043/20-32 від 25.02.2021 року, підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься у розписці від 01 серпня 2015 року, укладеній між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконаний рукописним способом з попередньою технічною підготовкою шляхом перерисовки на просвіт пишучим приладом з барвною речовиною синьо-фіолетового кольору з використанням в якості моделі підпису ОСОБА_3 , технічне зображення якого міститься у графі “Підпис власника паспорта” на 5 сторінці в копії паспорта серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_3 . 
Підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься у розписці від 01.08.2015 року, укладеній між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Суд першої інстанції при вирішенні спору врахував вказаний висновок судової експертизи і вірно зазначив, що позивачка не подала доказів укладення із спадкодавцем ОСОБА_3 договору позики, тому відмовив у задоволенні позовних вимог до спадкоємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 95000 доларів США.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертів судової почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі №34809/34810/19-32/27041/27042/27043/20-32 від 25.02.2021 року не є належним і допустимим доказом, з огляду на те, що він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, колегія суддів вважає безпідставними.
Зокрема, із матеріалів справи видно, що Київський науково-дослідний інститут судових експертиз під час розгляду справи в суді першої інстанції неодноразово надсилав клопотання про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи.
З метою проведення судової почеркознавчої експертизи у справі судовому експерту надано необхідні документи, які були досліджені експертом.
Зокрема, експертом досліджувалися оригінал розписки від 1.08.2015 року, вільні взірці підпису ОСОБА_3 , які містяться у заповіті, договорі купівлі-продажу гаража, Статуті ТОВ “Європа”, заявах, договорах, реєстраційній картці, анкеті на підключення до послуги Єквайринг, трудових договорах, розрахунковій відомості, звітах і листах (а.с. 29-42, т.3).
Також, експертом зазначено, що вільні зразки підпису ОСОБА_3 , які містяться в наступних документах: повідомленні про об`єкт оподаткування від 22 грудня 2011 року, заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 15 березня 2016 року, договорі оренди нежитлових приміщень від 01 лютого 2009 року, додатку до договору оренди нежитлових приміщень від 01 лютого 2009 року, копії свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, заяві про призначення/перерахунок від 25.05.2015 за рядом суттєвих загальних і особистих (окремих) ознак почерку відрізняються від інших наданих зразків, тому у зв`язку із сумнівом у їх достовірності до уваги експертом під час порівняльного дослідження не приймалися..
Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок та за ст. 385 КК України за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи про не врахування судовим експертом поданих представником позивача документів, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вказана обставина не впливає на результат експертного дослідження. Зокрема, стороною позивача не подано доказів про те, що запропоновані для дослідження експерта оригінал договору поруки, укладений між ОСОБА_1 , ТзОВ «Європа» (Поручитель) та ОСОБА_3 від 01.08.2015, оригінал документа про звірку взаєморозрахунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 03.05.2016 року, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 , копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 могли вплинути на результат експертного дослідження.
З матеріалів справи видно, що відсутність експертного дослідження щодо поставлених питань № 2,3,4 зумовлена відмовою позивача у наданні дозволу на вирізання знаків друкованого тексту та штрихів рукописних записів і підписів у досліджуваному документі, а також у зв”язку з відсутністю оплати вартості експертизи, проведення якої ухвалою суду покладено саме на позивача.
Тому та обставина, що не на усі поставлені питання надано відповідь під час проведення експертизи не може бути підставою для скасування рішення суду.
Крім того, оригінал розписки від 01.08.2015 року про надання коштів спадкодавцеві подана суду саме позивачем, тому питання про можливе внесення змін у текст розписки та про час її виготовлення, які ініційовані представником ОСОБА_1 , мають бути відомі насамперед позивачу.
Ухвалюючи рішення, суд взяв до уваги інформацію, надану Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 16.06.2021 року №07/01-12/7753, з якої вбачається, що експертом Красюком І.П. у період з 23.12.2020 року до 28.12.2020 року висновки не підписувались та не видавались, а фактичне виконання експертного дослідження у справі, яка переглядається апеляційним судом, проводилось після 15.02.2021 року, тобто після надходження додаткових матеріалів з Тернопільського міськрайонного суду, а не в період припинення свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта. Вказане підтверджується матеріалами справи.
Сторона позивача не подала доказів, які б спростовували зазначені обставини, тому доводи апеляційної скарги про те, що експертиза проведена неповноважною особою колегія суддів вважає безпідставними.
Із матеріалів справи видно, що клопотання про призначення комплексної почеркознавчої та судово — технічної експертизи, проведення якої адвокат Гонта М.С. просив доручити Вінницькому відділенню Київського НДІСЕ було подано представником 21.05.2021 року, тобто після проведеної по справі судової почеркознавчої експертизи, за наслідками якої надано експертний висновок від 25.02.2021 року. Ініційоване представником позивача питання №1 на вирішення комплексної почеркознавчої та судово — технічної експертизи уже вирішувалися проведеною судовою почеркознавчою експертизою, відповідь на яке відображено у висновку від 25.02.2021 року. Щодо інших питань, то вони не вирішувались, оскільки представник позивача не дав дозвіл на вирізання знаків друкованого тексту та штрихів рукописних записів і підписів у досліджуваних документах, а також сторона позивача не оплатила вартість експертизи. 
Отже, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції від 19.11.2021 року про відмову у задоволенні вказаного клопотання відповідає вимогам закону.
Інші аргументи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Оскаржене рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 
З огляду на викладене, підстави для скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.
Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.03.2022 року в апеляційному порядку позивач не оскаржив, тому апеляційним судом воно не переглядалося.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, колегія суддів вважає, що відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід покласти на сторону позивача, яка їх фактично понесла.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                               ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Гонти Миколи Степановича - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.11.2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 23.06.2022 року.

Головуючий 

Судді