Дата документу 24.05.2022 Справа № 332/1859/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №332/1859/21        Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/1460/22        Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 травня 2022 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Ільїній А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У травні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, ОСОБА_3 зазначала, що під час шлюбу із відповідачем сторонами було придбано автомобіль «JЕЕР COMPASS» 2017 року випуску. Після подання позову ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_1 здійснив відчуження спірного автомобіля без згоди подружжя. 
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_3 , просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 231445,02 грн. в якості компенсації вартості автомобіля «JЕЕР COMPASS» 2017 року випуску.
У січні 2022 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на ј частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2022 року заяву  ОСОБА_3  в особі представника ОСОБА_4  про забезпечення позову задоволено. В забезпечення позову до моменту набрання чинності рішення по цій справі накладено арешт на ј частину квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за  ОСОБА_1 . 
У березні 2022 року від ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на адресу суду першої інстанції надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову в порядку ч. 1 ст. 158 ЦПК України.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначав, що судом першої інстанції безпідставно застосував забезпечення позову, грошові кошти на депозит від ініціатора забезпечення внесені не були, заходи забезпечення не є спів мірними.
З огляду на наведене ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив суд скасувати заходи забезпечення позову по цій справі, вжиті ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2022 року, якою накладено арешт на ј частину квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2022 року.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам визначеним у ч. 1 ст. 151 ЦПК України, а саме: не зазначено ціну позову про забезпечення якого просить заявник та в ній відсутня пропозиція щодо зустрічного забезпечення. Таким чином суд відповідно п. 10 ст. 153 ЦГЖ України повинен був повернути її заявнику. Крім того, на думку скаржника, в заяві про забезпечення позову позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх вимог в тому числі начебто здійснення ОСОБА_1 дій щодо відчуження 1/4 частини квартири, при цьому ці дії повинні бути об`єктивно реальними, а не примарними. Відсутність зазначеного вище фактично виключає взагалі застосування забезпечення позову. Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не с достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В свою чергу, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. До того ж, повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або відновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
23 травня 2022 року від ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу ,в якому остання просить залишити її без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2022 року без змін. 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити її з підстав, наведених у скарзі.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на ј частину квартири, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , є співмірними з позовними вимогами про поділ майна подружжя, крім того, на даний час потреба у арешті вказаного майна, не відпала.
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі N 754/4437/18 (провадження N 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі N 367/246/18 (провадження N 61-46301св18).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір щодо автомобіля «JЕЕР COMPASS» 2017 року випуску.
При цьому, в уточненій позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 після подання нею позову здійснив відчуження вищезазначеного рухомого майна без її згоди, у зв`язку з чим позивачем змінено позовні вимоги та заявлено вимогу щодо стягнення грошових коштів в якості компенсації Ѕ частини вартості автомобіля «JЕЕР COMPASS» 2017 року випуску.
Аналізуючи предмет позову, доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи, що між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, згоди між сторонами не досягнуто, звернувши увагу на те, що у квітні 2021 року відповідачем відчужено спірний автомобіль, тобто враховуючи обставини, які свідчать про вчинення відповідачем дій та наявність ризику того, що ОСОБА_1 дійсно може розпорядитися на свій розсуд спірним майном, суд першої інстанції вірно врахував доведеність існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог.
Таким чином, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів у разі задоволення позову.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявницею не надано належних та допустимих доказів щодо здійснення відповідачем дій, спрямованих на відчуження майна, на яке накладено арешт, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим, в подальшому, виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Частиною 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи встановлюються на підставі доказів.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 N 9 вбачається, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що суд може скасувати заходи забезпечення позову у тому разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала.
Разом з тим, у своїй заяві про скасування заходів забезпечення позову заявник фактично оспорює правомірність вжиття судом заходів забезпечення позову. Проте, предметом розгляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
Так, відповідно до приписів ч. ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
За змістом вказаних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриття провадження у справі.
Таким чином, враховуючи, що рішення по суті спору по вказаній справі судом прийнято не було, а того факту, що потреба у забезпеченні позову відпала, судом не встановлено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування заходів забезпечення позову.
Доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, на які скаржник посилається як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали, фактично стосуються оспорення правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, що не пов`язано із їх скасуванням та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 435 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2022 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 30 травня 2022 року.

Головуючий:

Судді: