ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 травня 2022 року           справа №200/12259/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021р. у справі №200/12259/21 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М., повне судове рішення складено 06.12.2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                    УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач-2), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 28 серпня 2021 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву «Про призначення пенсії» від 28 серпня 2021 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 10 вересня 1982 року по 04 березня 2000 року (а.с. 1-5).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 09 серпня 2021 року № 050650005244. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 03 серпня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10 вересня 1982 року по 04 березня 2000 року. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 57-58).
Відповідачі не погодились з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначив, що усі документи, видані на непідконтрольній українській владі території, вважаються недійсними та не створюють правових наслідків, а тому пенсійний фонд України не має законних підстав для використання наданої представниками так званих «ДНР» та «ЛНР» інформації і врахування копій трудової книжки, наданих позивачем.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-2 зазначив, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Крім того, суд не взяв до уваги, що відповідач розглядав заяву позивача після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності та був визначений як структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу, тобто сервісний центр, який прийняв заяву, про призначення пенсії, та додані до неї документи, завантажив відповідні сканкопії до «ІКІС ПФУ підсистеми «Звернення», після чого завантажений пакет документів розподілився до відповідача іншої адміністративно-територіальної одиниці (області, району, міста) тобто, відповідача та після опрацювання - було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Матеріали справи повернулися до органу ПФУ, який прийняв заяву.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с. 6-7).
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09 серпня 2021 року № 050650005244 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. Відповідачем встановлено, що страховий стаж складає 13 років 00 місяців 11 днів. До загального стажу не зараховано період з 10 вересня 1982 року по 04 березня 2000 року у колгоспі ім. Калініна Тельманівського району Донецької області, оскільки за цей період відсутні довідки про кількість відпрацьованих трудоднів (а.с. 29-30).
Додатково Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 28 серпня 2021 року повідомлено позивача про відмову в призначенні пенсії з підстав, викладених в рішенні (а.с. 12).
Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
На підставі статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Абзацом 1 частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
На підставі абзацу 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
На підставі пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Згідно з записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , заведеної 10 вересня 1982 року на ім`я ОСОБА_1 , слідує, що остання 10 вересня 1982 року на підставі наказу від 22 жовтня 1982 року № 11 прийнята у члени колгоспу ім. Калініна; 04 березня 2000 року позивач вийшла із членства КСП «Староигнатьевськое» (мовою оригіналу) (а.с. 8-20).
Архівною довідкою від 15 липня 2018 року № 503, виданою органом, який знаходиться на території, яка непідконтрольна українській владі, підтверджується, що на підставі рішення загальних зборів колгоспників, оформленого протоколом від 05 квітня 1996 року, колгосп ім. Калініна реорганізовано КСП «Староигнатьевськое» (мовою оригіналу) (а.с. 16).
За період членства в колгоспі позивач відповідно до записів трудової книжки колгоспника про трудову участь у суспільному господарстві виконувала наступний річний мінімум трудової участі: у неповному 1982 році - 71 трудоднів з 78 встановлених, у 1983 році - 252 з 250 встановлених, у 1984 році - 88 (декретна відпустка), у 1985 році - 301 з 250 встановлених, у 1986 році - 290 з 250 встановлених, у 1987 році - 276 з 250 встановлених, у 1988 році - 302 з 250 встановлених, у 1989 році - 60 (декретна відпустка), у 1990 році - 15, у 1991 році - 33, у 1992 році - 336 з 235 встановлених, у 1993 році - 270 з 235 встановлених, у 1994 році - 275 з 235 встановлених, у 1995 році - 280 з 235 встановлених, у 1996 році - 264 з 235 встановлених, у 1997 році - 141 з 235 встановлених, у 1998 році - 340 з 235 встановлених, у 1999 році - 325 з 235 встановлених, у неповному 2000 році - 121 з 94 встановлених.
Вказані відомості узгоджуються з даними особистого рахунку з книги обліку трудового стажу (ф. 40, о. 1-Л, д. 906, л. 19), доданого до архівної довідки від 15 липня 2018 року № 501, виданою органом, який знаходиться на території, яка непідконтрольна українській владі (а.с. 14-15).
Щодо доводів апелянта, що усі документи, видані на непідконтрольній українській владі території, вважаються недійсними та не створюють правових наслідків, суд зазначає наступне.
Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа №569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".
Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.
Таким чином, суд не погоджується з висновком відповідача щодо неможливості врахувати вказані вище довідки, оскільки підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, з огляду на те, що надання нових довідок, виправлення недоліків у наявних та можливість перевірки не залежить від волі позивача, оскільки підприємство розташоване на тимчасово непідконтрольній території України, де наразі відбуваються бойові дії.
Крім того, суд звертає увагу, що в даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Системний аналіз наведених вище положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку № 637 дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17.
В той час, зазначений вище спірний стаж роботи позивача підтверджено копією трудової книжки.
Отже, наявними доказами належним чином підтверджується кількість відпрацьованих позивачем трудоднів у спірному періоді, що є підставою для задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 09 серпня 2021 року № 050650005244 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 03 серпня 2021 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 10 вересня 1982 року по 04 березня 2000 року.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 316, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021р. у справі №200/12259/21 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021р. у справі №200/12259/21- залишити без змін.
Повне судове рішення складено 31 травня 2022 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                                             Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                  А.А. Блохін

                                                                                                                            І.В. Сіваченко