КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 755/2040/20                                                        Головуючий у суді І інстанції Романишена І.П.
Провадження № 22-ц/824/327/2022                                        Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
30 червня 2022 року                                                                    м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., 
за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 8 вересня 2021 року у справі за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича щодо відкриття виконавчого провадження та списання з рахунку боржника грошових коштів, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Емерджекс Пейрол Солюшнз» (далі - ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз»)звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. (далі - приватний виконавець Солонько М.М.) про відкриття виконавчого провадження № 65588756 від 26 травня 2021 року та скасувати її; визнати неправомірними дії цього приватного виконавця щодо списання з рахунку ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» 173 758,45 грн, з яких середній заробіток за час вимушеного прогулу - 172 258,46 грн та моральна шкода - 1 500,00 грн; зобов`язати приватного виконавця Солонька М.М. усунути порушення шляхом повернення на рахунок заявника 173 758,45 грн, з яких середній заробіток за час вимушеного прогулу - 172 258,46 грн та моральна шкода - 1 500,00 грн; судові витрати покласти на приватного виконавця.
В обґрунтування скарги зазначено, що 22 лютого 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист у справі № 755/2040/20 про стягнення з ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 86 127,78 грн та моральної шкоди у розмірі 1 500,00 грн із вказівкою про те, що рішення підлягає негайному виконанню у частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць. 29 березня 2021 року відповідно до платіжного доручення № 4853 заявником виплачену стягувачу суму середнього заробітку за один місяць у розмірі 4 668,88 грн, а 22 квітня 2021 року подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року. Ухвалою від 19 травня 2021 року суд першої інстанції виправив описку в рішенні від 22 лютого 2021 року, а саме стягнув з ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 172 258,45 грн та моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн. Виправлення арифметичної помилки стосувалось пункту 4 резолютивної частини рішення, виконання якого можливо було лише у випадку набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Однак, 26 травня 2021 року приватним виконавцем Солоньком М.М. відкрито виконавче провадження № 65588765 та 27 травня 2021 року з банківського рахунку заявника відбулося списання грошових коштів у загальному розмірі 191 558,20 грн. 28 травня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 65588765.
Посилаючись на те, що виконавчий документ, виданий 22 лютого 2021 року Шевченківським районним судом м. Києвастосувався лише пункту 5 резолютивної частини рішення, а саме допущення негайного виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць, тоді як грошові кошти приватним виконавцем були стягнуті у повному обсязі, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав боржника за виконавчим листом, заявник просив задовольнити заявлені вимоги, а також поновити строки для звернення зі скаргою на дії приватного виконавця на підставі частини другої статті 448 ЦПК України у зв`язку з тим, що попередні вчасно подані скарги були повернуті судом через наявність недоліків.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 8 вересня 2021 року клопотання ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» задоволено та поновлено йому строки на оскарження дій приватного виконавця Солонька М.М.
Скаргу ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на дії приватного виконавця задоволено.
Визнано постанову приватного виконавця Солонька М.М. про відкриття виконавчого провадження № 65588756 від 26 травня 2021 року неправомірною та скасовано. Визнано дії приватного виконавця Солонька М.М. щодо списання з рахунку ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» 173 758,45 грн, з яких середній заробіток за час вимушеного прогулу - 172 258,46 грн та моральна шкода - 1 500,00 грн неправомірними.Зобов`язано приватного виконавця Солонька М.М. усунути порушення шляхом повернення на рахунок ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» 173 758,45 грн, з яких середній заробіток за час вимушеного прогулу - 172 258,46 грн та моральна шкода - 1 500,00 грн, на наступні платіжні реквізити: найменування юридичної особи: ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз», ідентифікаційний код юридичної особи: 37354916, номер рахунку: НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, МФО 300335.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий лист у справі № 755/2040/20, який пред`явлений стягувачем до примусового виконання, датований та виданий судом 22 лютого 2021 року (датою ухвалення рішення), не містить відомостей про набрання рішенням законної сили та містить застереження про те, що рішення підлягає негайному виконанню у частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць, а відтак цей виконавчий документ підлягав виконанню виключно у частині стягнення суми заробітку за один місяць. Крім того, матеріали справи не містять копії рішення з відміткою про набрання рішенням законної сили, не було додано таких доказів і приватним виконавцем до своїх заперечень на скаргу, натомість чинне законодавство не наділяє виконавця повноваженнями на власний розсуд визначати дату набрання рішенням законної сили та відповідно відкривати виконавче провадження з примусового виконання таких рішень. Ураховуючи, що при стягненні грошових коштів з боржника приватний виконавець не дотримався положень Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, статті 4 цього Закону, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог скарги в повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, приватний виконавець Солонько М.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, й неправильного застосування норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.
Аргументи апеляційної скарги суб`єкта оскарження зводяться до того, що судом першої інстанції взагалі не прийняті до уваги доводи, що були викладені у запереченнях на скаргу від 26 липня 2021 року, а також не надано належної правової оцінки наведеним у них фактам, зокрема, що станом на час відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, який був виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року у справі № 755/2040/20, це судове рішення з урахуванням виправленої ухвалою суду від 19 травня 2021 року в ньому описки вже набуло законної сили та підлягало виконанню у встановленому законом порядку і повороту виконання такого рішення діюче законодавство не передбачає. Суд не врахував, що стягнуті грошові кошти з боржника ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» були розподілені у відповідності до статей 45-46 Закону України «Про виконавче провадження», а кошти у розмірі 173 757,45 грн перераховано на користь стягувача ОСОБА_1 і на рахунку для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам вони відсутні. Отже, є всі підстави вважати, що приватним виконавцем в повній мірі дотримано положення Закону України «Про виконавче провадження», тому правомірно винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, а також здійснено списання грошових коштів з рахунків боржника.
У відзиві на апеляційну скаргу заявник просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись його законність та обґрунтованість зроблених судом першої інстанції висновків.
Свої заперечення на апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з урахуванням положень частини п`ятої статті 431 ЦПК України виконавчий лист був виданий 22 лютого 2021 лише в рамках негайного виконання рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць, а не для стягнення всієї суми заборгованості. Приватний виконавець в порушення положень статті 432 ЦПК України прийняв рішення про можливість самосійного виправлення описок у виконавчому листі без відповідної ухвали суду. При цьому виконавцю не надавалося рішення суду від 22 лютого 2021 року у справі № 755/2040/20 з відміткою про набрання ним законної сили, а він на власний розсуд вирішив здійснювати його повне примусове виконання на підставі виконавчого документу, який тільки передбачав негайне виконання рішення у частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць. Таким чином приватним виконавцем Солоньком М.М. грубо порушено положення пункту 1 частини четвертої статті 4 та частини десятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають обов`язковість набрання законної сили рішенням суду, внаслідок чого права заявника були порушені, а з його банківського рахунку неправомірно списано 173 758,45 грн. ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» добровільно повністю виконало покладені на нього обов`язки щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення працівника на роботі, а також виплати суми середнього заробітку за один місяць, і у зв`язку з тим, що матеріалами справи не підтверджено набрання законної сили таким рішенням та відсутній виконавчий лист про стягнення всієї суми заборгованості, у приватного виконавця не було законних підстав для відкриття виконавчого провадження та здійснення в його межах заходів примусового характеру.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасника справи, що з`явився в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 22 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 755/2040/20, яким частково задовольнив позов ОСОБА_1 до ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Суд першої інстанції вирішив:
1. визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади старшого спеціаліста з питань кадрової роботи ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» відповідно до наказу № 123к від 23 грудня 2019 року згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України;
2. поновити ОСОБА_1 на посаді старшого спеціаліста з питань кадрової роботи ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» з 24 грудня 2019 року;
3. стягнути з ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 86 127,78 грн (з урахуванням податків і інших обов`язкових платежів) та моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн;
4. допустити негайне виконання рішення суду у частині поновленні на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць;
5. у задоволенні інших вимог відмовити.
На підставі зазначеного вище судового рішення 22 лютого 2021 року  ОСОБА_1 було видано виконавчий лист.
Даний виконавчий документ датований 22 лютого 2021 року та містить резолютивну частину рішення від тієї ж дати про стягнення з ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 86 127,78 грн (з урахуванням податків і інших обов`язкових платежів) та моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн.
При цьому вказаний виконавчий лист не містить відомостей про набрання рішенням суду законної сили, утім містить застереження про те, що рішення підлягає негайному виконанню у частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць.
Встановлено, що 22 лютого 2021 року ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» видало наказ № 9-П/ЕРS «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », а 29 березня 2021 року відповідно до платіжного доручення № 4853 виплатило стягувачу суму середнього заробітку за один місяць у розмірі 4 668,88 грн.
22 квітня 2021 року заявником подано апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року, за якою ухвалою Київського апеляційного суду від 2 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року за заявою стягувача виправлено описку у рішенні від 22 лютого 2021 року, зокрема, абзац 4 резолютивної частини цього рішення викладено в такій редакції: стягнути з ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 172 258,45 грн (з урахуванням податків і інших обов`язкових платежів) та моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн.
Як свідчать матеріали справи, 26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця Солонька М.М. із заявою про примусове виконанні рішення, в якій просила прийняти до виконання виконавчий лист від 22 лютого 2021 року та ухвалу від 19 травня 2021 року, а також відкрити виконавче провадження на суму стягнення у розмірі 173 757,45 грн, до якої стягувачем було додано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року про виправлення описки та оригінал виконавчого листа № 755/2040/20 від 22 лютого 2021 року.
В цей же день 26 травня 2021 року приватним виконавцем Солоньком М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65588765.
У зазначеній постанові вказано, що виконавче провадження відкривається на підставі виконавчого документа - ухвали № 755/2040/20, виданої 22 лютого 2021 року Шевченківським районним судом м. Києва, який вступив у законну силу (набрав чинності) 22 лютого 2021 року, про стягнення з ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 172 258,45 грн (з урахуванням податків і інших обов`язкових платежів) та моральну шкоду у розмірі 1 500,00 грн.
26 травня 2021 року у межах виконавчого провадження № 65588765 приватний виконавець виніс постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою в АСВП внесено зміни, а саме замість назви документа - ухвала, зазначено - виконавчий лист.
27 травня 2021 року з банківського рахунку ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» відбулося списання грошових коштів у загальному розмірі 191 558,20 грн, з яких 173 757,45 грн в рахунок відшкодування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, що підтверджується платіжними дорученнями № 65588756 та № 3153 від 27 травня 2021 року.
28 травня 2021 року приватним виконавцем Солоньком М.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 65588765 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У відповідності до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження» або Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Солонька М.М. щодо відкриття виконавчого провадження та списання з рахунку боржника грошових коштів, ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» вказувало на те, що останній неправомірно вчинив оскаржувані дії з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва, виданого 22 лютого 2021 рокуу справі № 755/2040/20, оскільки цей виконавчий документ стосувався лише пункту 5 резолютивної частини рішення суду, яке не набрало законної сили, а саме допущення до негайного виконання рішення у частині поновлення  ОСОБА_1 на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць, тоді як грошові кошти були стягнуті (списані) в примусовому порядку у повному обсязі, що є грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та прав боржника за виконавчим листом.
Так, згідно із нормами частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 4 цього Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що виконавчий лист повинен містити дату набрання рішенням законної сили, а її відсутність чи не набрання рішенням законної сили є підставою для повернення стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання. Єдиним виключенням є - прийняття до виконання виконавчого листа в частині виконання рішення, що підлягають негайному виконанню.
Встановивши, що виконавчий лист у справі № 755/2040/20, якийпред`явлений стягувачем до примусового виконання, датований та виданий судом 22 лютого 2021 року, не містив відомостей про набрання рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року законної сили та було наявне застереження про те, що це рішення підлягає негайному виконанню лише у частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей виконавчий документ підлягав виконанню виключно у частині стягнення суми заробітку за один місяць.
Колегія суддів також відзначає, що ухвала суду про виправлення описки в судовому рішенні не є різновидом виконавчого документа в розумінні вимог статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 269 ЦПК України, а питання про виправлення помилки у виконавчому листі, як це передбачено положеннями статті 432 ЦПК України, у даному випадку не вирішувалось судом, тому у приватного виконавця Солонька М.М. не було підстав приймати вказаний виконавчий документ до примусового виконання, на власний розсуд змінювати його зміст та в подальшому здійснювати списання грошових коштів у якості боргу з банківського рахунку боржника.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).
При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).
Відповідно до частини десятої статті 56 Закону № 1404-VIII у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Матеріали даної справи не містять копії рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року з відміткою про набрання цим рішенням законної сили, таке рішення не видавалось стягувачу, не було додано й таких доказів і приватним виконавцем до своїх письмових заперечень, натомість ні Закон України «Про виконавче провадження», ні Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» не наділяють приватного виконавця повноваженнями на власний розсуд визначати дату набрання рішенням законної сили та відповідно відкривати виконавче провадження з примусового виконання таких рішень.
Таким чином приватним виконавцем Солоньком М.М. при здійснення заходів примусового характеру в рамках виконавчого провадження № 65588765 було порушено положення частини четвертої статті 4, частини першої та пункту 1 частини другої статті 18, та частини десятої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають обов`язковість набрання законної сили рішенням суду, яке виконується, а також здійснення відповідних заходів у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у зв`язку з чим права та свободи заявника, який добровільно виконав покладені на нього обов`язки щодо негайного виконання рішення суду в частині виплати суми середнього заробітку за один місяць, були порушені та з його банківського рахунку неправомірно списано кошти у розмірі 173 757,45 грн, з яких середній заробіток за час вимушеного прогулу - 172 258,46 грн та моральна шкода - 1 500,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що станом на час відкриття виконавчого провадження № 65588765 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року у справі № 755/2040/20 з урахуванням виправленої ухвалою суду від 19 травня 2021 року в ньому описки вже набуло законної сили та підлягало виконанню у встановленому законом порядку є необґрунтованими, оскільки по-перше: примусове стягнення заборгованості мало відбуватись саме на підставі виданого судом виконавчого листа та виключно у відповідності до його змісту, а по-друге: чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у приватного виконавця самостійного обраховувати цивільні процесуальні строки та визначати дату набрання рішення суду законної сили, а також не враховувати безпосередньо надані йому оригінали та засвідчені копії документів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Солонька М.М. ознак неправомірності, а оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження та виконавчі дії щодо списання з рахунку ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» грошових коштів прийнята та вчиненні ним відповідно поза межами повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», чим безпосередньо порушено права та свободи заявника.
Частинами першою, другою статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (стаття 453 ЦПК України).
У пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги, а саме визнання постанови про відкриття виконавчого провадження неправомірною та її скасування, визнання дій приватного виконавця щодо списання з рахунку заявника грошових коштів неправомірними та його зобов`язання усунути зазначені порушення шляхом повернення на рахунок ТОВ «Емерджекс Пейрол Солюшнз» 173 758,45 грн, з яких середній заробіток за час вимушеного прогулу - 172 258,46 грн та моральна шкода - 1 500,00 грн.
Посилання приватного виконавця на положення статті 239 КЗпП України не заслуговують на увагу, адже питання повороту виконання рішення не є предметом даного судового розгляду, при тому, що рішення суду першої інстанції від 22 лютого 2021 року не набрало законної сили та не є скасованим в апеляційному порядку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та недостатніми для того, щоб дії та рішення приватного виконавця були визнані законними, а заявник позбавлений права власності на списані грошові кошти з його банківського рахунку на підставі судового рішення, яке було допущено до негайного виконання лише в частині стягнення середнього заробітку працівника за один місяць, ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382, 452 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367- 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Солонька Миколи Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 8 вересня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                               Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                              М.В. Мережко

С.І. Савченко