ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року 
м. Київ
справа № 207/1341/20
провадження № 51-1532км22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового          
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 8 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, звільненого на підставі статей 75, 76 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.  
Згідно з вироком 17 березня 2020 року приблизно о 21:00 ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Дорожній у м. Кам`янське Дніпропетровської області, біля виходу з підземного переходу залізничного вокзалу ст. Кам`янське-Пасажирський, побачив ОСОБА_8 , котрий виходив з переходу на вулицю, та, діючи повторно, підійшовши до нього зі спини завдав удару кулаком в праве вухо, від чого потерпілий впав на землю. Далі ОСОБА_7 нахилившись над потерпілим, завдав йому удару кулаком у ділянку нижньої губи, заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень. Після чого, витягнув з його внутрішньої кишені мобільний телефон та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на суму 2 662 грн.
Крім того, 23 квітня 2020 року приблизно о 18:20 ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачивши ОСОБА_9 , котрий є особою похилого віку, підійшов до нього, та, діючи повторно, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, почав вимагати грошові кошти. ОСОБА_9 виконав вимогу та дістав з кишені гроші та мобільний телефон, які ОСОБА_7 забрав у нього з рук і з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 671, 11 грн.            
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги засудженого та його захисника, а вирок суду – без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і закрити кримінальне провадження. На думку захисника, судовий розгляд кримінального провадження проведено упереджено, а в основу вироку покладено недопустимі докази, які є суперечливими, та яким дано неправильну оцінку. Зазначає, що в суді не були встановлені достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, а тому вирок суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК. Вказані порушення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, який всупереч вимог ст. 419 КПК, залишивши апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, не зазначив підстав, з яких їх визнав необґрунтованими. Враховуючи викладене, обидва рішення підлягають скасуванню.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги. 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційних скарг суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій. 
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, суд належним чином умотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до вимог закону в їх сукупності і правильно визнано достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку.
Вирок відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зокрема, як убачається із вироку, винуватість ОСОБА_7 по епізоду відкритого викрадення майна ОСОБА_8 , доводиться показаннями самого потерпілого, котрий у суді підтвердив, що в день події, коли він перебував за підземним переходом, до нього підбіг засуджений і завдав удару по голові (в праву частину), від якого він впав. Коли знаходився на землі, останній забрав у нього з карману мобільний телефон і грошові кошти. Потерпілий зазначив, що добре бачив обличчя засудженого, тому точно може сказати, що це був саме ОСОБА_7 . 
Показання потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі були безпосередніми очевидцями події й підтвердили, що саме засуджений завдавав ударів потерпілому. 
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання, потерпілий та свідки впізнали ОСОБА_7 , як особу, що завдавала ударів ОСОБА_8 та заволоділа його майном. З протоколів слідчих експериментів убачається, що потерпілий і свідки вказали, як саме засуджений заволодів майном ОСОБА_8 , а згідно з висновком експертизи у останнього були виявлені легкі тілесні ушкодження. 
Крім того, з протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_7 та його захисника вбачається, що засуджений вказав, як саме він заволодів майном ОСОБА_8 .
Також суд, дослідив та проаналізував інші письмові докази, зокрема протоколи огляду місця події, огляду предмету (мобільного телефону «Samsung Galaxy J6+»), висновок експерта щодо встановлення вартості викраденого майна, а також речові докази.
Висновки про винуватість ОСОБА_7 по епізоду відкритого викрадення майна ОСОБА_9 , суд обґрунтував показаннями потерпілого, котрий у суді пояснив, що коли він у вечірній час йшов по вулиці, до нього підійшов засуджений та почав словесно погрожувати і вимагати гроші. Злякавшись його слів, потерпілий віддав гроші і телефон, після чого ОСОБА_7 пішов. При яких обставинах та яким чином засуджений заволодів його майном, ОСОБА_9 вказав під час проведення слідчого експерименту. 
Крім того, свідок ОСОБА_13 у суді пояснила, що раніше знайомий їй ОСОБА_7 попросив купити у нього мобільний телефон «Fly», який в подальшому було у неї вилучено та визнано речовим доказом по справі. Потерпілій ОСОБА_9 впізнав вказаний телефон, як такий, що був у нього викрадений 23 квітня 2020 року. Також свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_7 , як особу, у якої вона придбала вищезгаданий телефон, що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.
Також, в судовому засіданні було досліджено протоколи огляду місця події, огляду предмету (мобільного телефону), висновок експерта щодо встановлення вартості викраденого майна, а також речовий доказ – мобільний телефон «Fly-TS 91».
Суд оцінивши показання потерпілих та свідків у сукупності із іншими доказами, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими й в своїй сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК. Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно.
Оцінка доказів, проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку, а тому твердження захисника про протилежне, є безпідставними. 
Крім того, всі доводи сторони захисту, аналогічні за змістом доводам, викладеним у касаційній скарзі захисника, в тому числі й про недопустимість доказів, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх та визнав неспроможними, навівши обґрунтування прийнятого рішення. 
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що доводи сторони захисту про недопустимість доказів, зокрема показань ОСОБА_9 , є безпідставними, оскільки в судовому засіданні потерпілий зазначив, що ОСОБА_7 схожий на чоловіка, котрий на нього напав, а вилучений у ОСОБА_13 телефон належить саме йому. Вказаний телефон тривалий час перебував у володінні потерпілого і він особисто замінював в ньому батарею, яку він і впізнав. Також ОСОБА_9 на підтвердження права власності на телефон надав товарний чек, в якому, в тому числі, зазначені характеристики телефону, які співпадають з характеристиками викраденого телефону, а саме модель та імей.  
Доводи сторони захисту щодо повноважень прокурора у кримінальному провадженні, належним чином перевірено судом апеляційної інстанції та визнано їх необґрунтованими.
Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що твердження про відсутність повноважень прокурора ОСОБА_14 , котрий підтримував державне обвинувачення під час судового розгляду, спростовуються постановою про визначення групи прокурорів, яка була долучена та досліджена під час апеляційного розгляду, відповідно до якої прокурора ОСОБА_14 визначено старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні. 
На думку колегії суддів, невідкриття цієї постанови стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 цього Кодексу та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими й скасування за п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень.
Отже, відсутні підстави для визнання обґрунтованими твердження захисника про недопустимість доказів, отриманих під час досудового розслідування.
Висновки судів про винуватість  ОСОБА_7 у відкритому викраденні майна ОСОБА_8 , поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, та у відкритому викраденні майна ОСОБА_9 , поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, обґрунтовані сукупністю доказів, які з достатньою повнотою були зібрані органами досудового слідства та були предметом дослідження в судовому засіданні місцевого суду та предметом перевірки апеляційним судом. 
Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення. 
Підстав, передбачених ст. 284 КПК, для закриття кримінального провадження щодо  ОСОБА_7 , як про це зазначає захисник, не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, касаційний суд не встановив, а тому касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 8 грудня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                       ОСОБА_3