ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2650/22 Справа № 199/8459/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М., 
               за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В ході розгляду справи уточнив позовні вимоги, в обґрунтування яких зазначив наступне. 
Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1997 року, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою – АДРЕСА_1 , який зареєстровано на ОСОБА_2 . Таким чином дане майно є спільним майном подружжя. Крім того, під час подружнього життя у АТ КБ «ПриватБанк» відкрито депозитний рахунок, кошти на якому позивач ОСОБА_1 вважає спільним майном подружжя. На підставі викладеного, просив суд – визнати спільною сумісною власністю 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою – АДРЕСА_1 , які складаються: в житловому будинку літ.А-1 квартира АДРЕСА_2 житловою площею 31,7 кв.м., загальною площею – 47,9 кв.м.; сарай, літ. Б, літня кухня літ. В; вбиральня Г; сарай літ. Е; душ літ. Ж; споруди №№1,2,3,4,8,10,І. В цілому домоволодіння складається з – А-1 - житловий будинок, шлакоблок, житловою площею 84 кв.м.; загальною площею 142 кв.м.; Б – сарай дерево; В – літня кухня шлакобетон; Г – вбиральня, цегла; Е – сарай дерево; Ж – душ дерево; 1-10, І, ІІ – споруди, з урахуванням новозбудованої частини мансардного поверху квартири АДРЕСА_2 . А-2 прим. 1-6 площею 9,5 кв.м.; 1-7 площею 22,3 кв.м.; 1-8 площею 12,3 кв.м., а також розділити в натурі 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою – АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Розділити грошові кошти по Ѕ частині, які перебувають на депозитному рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк» (том 1 а.с.2-9, 113-114) 

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що під час шлюбу було придбано автомобілі - «ВАЗ», 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб та Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. Проте, ОСОБА_1 розпорядився автомобілем Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. на свій розсуд. За таких обставин, ОСОБА_2 просила суд за зустрічним позовом визнати об`єктами спільної сумісної власності автомобілі - «ВАЗ» 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб та Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. Визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля марки «ВАЗ» 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб та стягнути з ОСОБА_1 на її користь Ѕ частину ринкової вартості автомобіля Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. у розмірі 140000 грн., стягнути судові витрати (том 2 а.с.28-33). 

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задоволено частково. Визнано 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Залишено незмінним право власності на Ѕ частину 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . В іншій частині позову – відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя – задоволено частково. Визнано автомобіль «ВАЗ», 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб., спільним сумісним майном набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу. У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину автомобіля «ВАЗ», 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. Куб. Залишено незмінним право власності на Ѕ частину автомобіля «ВАЗ», 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб., за ОСОБА_1 . В іншій частині зустрічного позову – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1400 грн. (том 2 а.с.118-120). 

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття помилкового рішення суду, просила скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16.08.2021р. в частині поділу судом І інстанції 38/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між мною та ОСОБА_1 , a тaкож відмови у визнанні за нею, ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку автомобіля «Volkswagen Golf Variant», 2012 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , та відмови у стягненні на її користь компенсації в розмірі 140000 грн. Просила прийняти нове рішення в цих частинах, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на 38/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються: в житловому будинку літ.А-1 квартира № 1 житловою площею 31,7 кв.м., загальною площею - 47,9 кв.м.; сарай, літ. Б, літня кухня літ. В; вбиральня Г; сарай літ. Е; душ літ. Ж; споруди №№1,2,3,4,8,10,1; в цілому домоволодіння складається з - A-1 - житловий будинок, шлакоблок, житловою площею 84 кв.м.; загальною площею 142 кв.м.; Б - сарай дерево; В - літня кухня шлакобетон; Г - вбиральня, цегла; E - сарай дерево; Ж - душ дерево; 1-10, І, II - споруди, з урахуванням новозбудованої частини мансардного поверху квартири АДРЕСА_2 : А-2 прим. 1-6 площею 9,5 кв.м.; 1-7 площею 22,3 кв.м.; 1-8 площею 12,3 кв.м.; Стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості автомобіля «Volkswagen Golf Variant», 2012 року випуску, № кузова НОМЕР_2 , в розмірі 140000 грн. Здійснити перерозподіл понесених сторонами судових витрат по справі, під час її розгляду судами обох інстанцій (том 2 а.с.126-134).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 1997 року (а.с.18 т.1).
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.24-25 т.1).
Під час перебування у шлюбі, як зазначають у позовах та визнають сторони у судовому засіданні, було придбано наступне майно - 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою – АДРЕСА_1 , автомобілі - «ВАЗ» 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб та Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. Крім того, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вважає спільним майном подружжя грошові кошти, які перебувають на депозитному рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_3 в АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з 03 липня 2019 року (а.с.24-25 т.1).
Відповідно до вимог ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області автомобіль Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. куб. відчужено за договором купівлі-продажу від 18.12.2018 (а.с.60-61 т.2).

Вирішуючи питання первісного та зустрічного позову та задовольняючи їх частково, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, що 38/100 часток домоволодіння, що розташоване за адресою – АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя і у порядку поділу майна подружжя підлягає визнанню за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та є незмінним право власності на Ѕ частину 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Що стосується первісного позову в частині розподілу в натурі 38/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що розподіл домоволодіння є неможливим, а тому в цій частині відмовлено в задоволені позову. Крім того, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не доведено належними доказами факт належності грошових коштів, які рахувалися на депозитному рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_3 в АТ КБ «ПриватБанк», подружжю ОСОБА_4 , а тому в цій частині первісний позов також не підлягає задоволенню. Також судом визнано автомобіль «ВАЗ» 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб спільним сумісним майном набутим ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за час шлюбу, у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля «ВАЗ» 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб., залишено незмінним право власності на Ѕ частину автомобіля «ВАЗ», 2107», 1992 року випуску, об`єм двигуна – 1569 см. куб., за ОСОБА_1 . В частині поділу автомобіля Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см. Куб., - відмовлено. 

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Водночас, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норму ст. 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована один із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження 14-325цс18).
Проте, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399цс17, від 01 липня 2015 року у справі №6-612цс15 та враховується при розгляді справ і Верховним Судом.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції правомірно звернув увагу на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц.
Відповідно до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Колегія суддів повністтю погоджується з висновками суду першої інстанції в частині в частині розподілу в натурі 38/100 частин домоволодіння.
Доводи апеляційної скарги про те, що домоволодіння її особиста власність, оскільки придбано не на грошові кошти їх подружжя, колегія суддів не приймає до уваги, тому що належних доказів цим обставинам ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надано.
Доводи апеляційної скарги, що кошти на придбання домоволодіння сім`я ОСОБА_4 отримала у борг у батьків ОСОБА_3 не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, такими як договором займу чи розпискою. Посилання апелянта на допит свідків, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки дані обставини не можуть встановлюватися за допомогою пояснень свідків.
Колегія суддів наголошує на тому, що спірний автомобіль Volkswagen Golf Variant, 2012 року випуску, який було відчужено ОСОБА_1 без згоди позивача, набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 
Посилання апеляційної скарги на те, що автомобіль був відчужений за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та кошти від його продажу були витрачені не в інтересах сім`ї, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2019 року встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено з 03 липня 2019 року (а.с.24-25 т.1), а автомобіль проданий 18 грудня 2018 року (а.с.60-61 т.2).
Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, які були викладені у зустрічній позовній заяві та поясненнях, суд першої інстанції надав їм належну оцінку та навів мотиви відхилення цих доводів. Тому апеляційний суд не вбачає підстав повторно відповідати на ті самі аргументи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи є доведеними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: