ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/565/22 Справа № 199/1880/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисника Морозова В.Ю. на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2022 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності,                          ОСОБА_1 ,
в режимі відеоконференції:
захисника                                                        Морозова В.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2022 року ОСОБА_1 17 квітня 2022 року приблизно о 09.00 год. в районі буд. 27 по вул.Водопровідній у м.Дніпрі керував автомобілем «Шевролет», НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та захисник Морозов В.Ю. просять поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 та захисник Морозов В.Ю. зазначають, що ОСОБА_1 копію оскаржуваної постанови не отримував, після того, як дізнався від працівника суду про наявність щодо нього постанови, уклав договір з адвокатом, який через повітряні тривоги та постійне перебування у бомбосховищі не зміг вчасно написати апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилаються на те, що судом було поверхнево досліджено матеріали справи та не надано можливості використати права на правову допомогу. Вказують, що ОСОБА_1 не було виписано та надано направлення на медичний огляд щодо виявлення стану сп`яніння, не було відсторонено від керування транспортним засобом, не було надано тимчасове посвідчення водія та не було вилучено посвідчення водія. Звертають увагу, що ОСОБА_1 не порушував зазначений у протоколі п. 2.9 ПДР України та не мав ознак сп`яніння. Зазначають, що суд опирався лише на письмові докази, не викликавши у судове засідання учасників. Вказують, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи притягувався ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності раніше, довідка про те, чи отримував посвідчення водія.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
       Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 02 травня 2022 року за участю ОСОБА_1 . З матеріалів вбачається, що договір про надання юридичних послуг між ОСОБА_1 та адвокатом Морозовим В.Ю. було укладено 17 травня 2022 року, тоді як апеляційна скарга подана 19 травня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що договір про надання юридичних послуг між ОСОБА_1 та адвокатом Морозовим В.Ю. було укладено 17 травня 2022 року та введення на території України воєнного стану, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянтів, і розцінює обставини, на які вони посилаються, як поважні. 
       Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
       Суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння; відеозаписом з бодікамери поліцейського, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд. 
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Крім того, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 не заперечував факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було виписано та надано направлення на медичний огляд щодо виявлення стану сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, не передбачено складання вказаного направлення у випадку відмови особи від проходження такого огляду.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не порушував зазначений у протоколі п. 2.9 ПДР України, мають місце, однак не є підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 також інкримінується порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а саме відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, факт чого в апеляційній скарзі не заперечується.
Не заслуговують на увагу і доводи в апеляційній скарзі про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серіїААб №064745, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння та рапортом поліцейського, відповідно до яких у ОСОБА_1 встановлені наступні ознаки наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці.
       Що ж стосується посилання на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, не було надано тимчасове посвідчення водія та не було вилучено посвідчення водія, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій останнього такими, що не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.
       Дії працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам норм нормативно-правових актів, а саме наказу МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», сумісному Наказу МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», законів України «Про дорожній рух» та «Про Національну поліцію», а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 , а саме ненадання можливості використати право на правову допомогу, є безпідставними, оскільки як слідує з матеріалів справи, а саме пам`ятки про права особи, що притягується до адміністративної відповідальності на ім`я ОСОБА_1 , останньому було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст.ст. 55, 63 Конституції України, в тому числі право при розгляді справи користуватись правовою допомогою адвоката, при цьому будь-яких зауважень чи клопотань про надання можливості використати право на правову допомогу ОСОБА_1 не мав.
При цьому той факт, що матеріали справи не містять довідки про те, чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія, має місце, проте не є істотним порушенням вимог закону, з огляду на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення особу ОСОБА_1 було встановлено за допомогою посвідчення водія серія НОМЕР_2 , що останнім під час апеляційного перегляду не заперечувлось.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, їм було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції, та оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Та обставина, що суд по-іншому оцінює докази, порівняно з оцінкою їх захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.
       З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
       Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін. 

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захиснику Морозову В.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2022 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та захисника Морозова В.Ю. — залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 травня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот